Viděli jste...
Žiju pro mámu, která zemřela té noci před deseti lety.
Maminko! Prosím!
Je mi to líto.
Armáda jsou lotři a táta má problémy.
Nevolal o pomoc, ale možná ji potřebuje.
Nechci vám to rozmluvit.
Snažím se vás přemluvit, abyste mě vzaly s sebou.
Mě taky
Nezvládnou to.
Zemřou.
Postaráme se, aby se to nestalo.
Ocitnete se tváří tvář mrtvému.
Miřte mu na mozek, abyste ho zabili.
Nejsnazší je bodnout ho do oční jamky.
Iris! Pomůžeme ti!
Pokud se nemůžete zasáhnout mozek, nic se neděje.
Pokuste se mu podrazit nohy.
Iris!
Pokud nic z toho nezabírá,
zbytečně se neunavujte.
V první řadě se jim snažte vyhnout.
Od přežití a smrti vás dělí bezpečná vzdálenost.
Iris, nejsme připravené! Ty nejsi!
Jsem!
Iris!
Poprvé budete vyděšení.
A máte důvod.
Máte důvod se bát,
kdykoli se ocitnete za těmi zdmi.
Kurva...
Vydrž, jo? Už tam budeme.
Ježíši.
- V pohodě. - Ona... Ty...
V pohodě. Nic mi není.
Mohlas zemřít!
Ale nezemřela!
Jsem v pohodě.
Má tak jinou stavbu těla.
Jako když smícháš těstoviny a bonbony.
Udělám to.
No...
Zasloužíš si to.
Omlouvám se.
Nechodily jsme sem na klavír?
Jen ty. Já to vzdala. Pamatuješ?
Nezdá se mi, že jim dala tu mapu.
Mapu New Yorku.
Podle ní je tam jejich otec.
Kdybychom to někomu řekli, bylo by nás tu teď víc.
Kdybys vyžvanil, že ten vědec posílal vzkazy od Občanské republiky?
Dostal bys nás do sraček.
Prostě mi to nehraje.
Nezní to jako on. Ten chlap neriskuje.
My taky ne. A podívej se na nás.
Má rád svoje holky, ty zas jeho.
A já tebe, ty pitomče. Proto jsem tu.
A protože Hope je hodná holka.
Možná jsem něco plácla, a proto odešla.
Taky tě mám rád Huck. Nemůžeš za to.
Tohle takhle brzo nedám.
Viděl jsem tě podlejzat tyč. To zvládneš.
Nikdo se tak neprohne.
Ale potřebuju tmu a hudbu.
Těma vzkazama ohrozil celou alianci.
Občanská republika nežertuje.
Fakt si myslíš, že má problémy? A Will?
Z těch zpráv nevyplývá, že jsou to padouši.
- No... - Tak to vidím.
Třeba má problémy zařízení. Možná celá komunita.
Fakt nevím.
Říkej si, co chceš...
Že to je banda černě oblečenejch magorů,
co se jim nikdy nevyrovnáme v produkci paliva čekanky?
Maj dobrou čekanku.
Mysli si, co chceš, o tom, proč nikomu neříkaj, kde jsou.
Ale taky blokujou veškerou komunikaci.
To znamená, že si to vymejšlej sami,
ať jsou, kde jsou.
Mysli si, co chceš, ale docela to zvládaj.
Určitě šli na východ?
Tahle cesta vede přímo tam.
Víš, co je na východě.
Je to trychtýř.
Zastaví je to.
Chytíme je.
Až to uviděj,
ještě budou rádi, že se mají kam vrátit.
Čau tati. Konečně mi přišly peníze za přesčasy.
- Uložím je, až... - Půjčil jsem si tvůj počítač.
Díval jsem se na ty stránky, cos mi doporučil.
A našel jsem tyhle maily.
Jsi buzna?
Takhle mi neříkej.
- Mám tě rád, ale tak mi neříkej. - Protože jsi?
- Takhle ne... - Tak jsi?
Jsem gay, tati.
Vypadni z mýho domu.
Tati, máš to teď těžký. Nechápeš to, promluvme si.
Vypadni.
Okamžitě.
A už se nevracej.
Neznám tě.
Tati, jsem tvůj syn.
Nejsi.
- Jsem! - Nejsi.
Jsem tvůj syn, doprdelepráce! Platím ti účty.
Stojím při tobě.
Byl jsem tu, když ti už nikdo jiný nevěřil.
Vyjdu těmi dveřmi
a ty s tím budeš muset žít.
Jo. S tím počítám.
Potřebuješ to.
Ne.
Poradíme si bez tebe.
Netušil jsem, že se umíš rvát se schránama.
Já taky ne.
Co rád posloucháš?
Tak různě.
Někdy bys nám měl něco pustit.
Až to bude bezpečný.
Domluveno.
Bedna!
Strike!
To jsou pravidla.
Vybereš si cíl,
srazíš ho koulí.
Jmenuje se Velká chvíle.
Našla jsem ji opuštěnou na obrubníku.
Sakra.
Vítr vždycky zvítězí.
Cože?
To říkávala máma,
že příroda rozhodne, kdo přežije.
Měla pravdu.
V čem?
Že jsme završením holocénního vymírání druhů.
Šestého masového vymírání druhů.
Už jsme se zabíjeli. Přímo i nepřímo, ale...
příroda to urychlila.
Dinosauři vymírali asi 60 000 let
a žili tu 240 milionů, takže...
když zachováme poměr...
a uvážíme, že lidstvo tu je 600 000 let, a zahrneme různé proměnné,
máme před sebou tak 15 let.
Patnáct?
Osobně nám dávám mnohem míň.
Neřekla bych, že věříš v konec světa.
Bereš to tak v klidu.
Beru to, jak to je.
Taky se z toho nehroutíš.
Většina lidí jo.
Asi nejsme ta většina.
Co to je?
To je ta kletba.
Takže existuje.
Nebeská kletba!
Nebeská...
kletba?
NK.
Lidi o ní mluvěj už o tý doby, co všechno šlo do háje.
Je to věčný oheň starozákonních rozměrů.
Většinou se tvrdí, že to jsou pneumatiky. Hodně pneumatik.
Můžou hořet roky, dokonce desetiletí.
Ale pořád je to jenom oheň...
Ne, je to mnohem víc.
Oblaky dýmu a světlo po setmění přitahují schrány už celý roky
jako plamen můry.
Víc schrán, větší bengál, to přitahuje další.
Tím se vysvětluje, proč narazili jen na pár z nich.
Takže můžeme projít?
- Jo. - To nemůžeme vědět.
Proč riskovat? Radši to obejdeme.
Odřízne nás řeka. Půjdeme skoro 100 kilometrů špatným směrem.
Aspoň se podíváme, jestli to jde.
Ty mi rozmlouváš šílenosti, ne já tobě.
- Co bylo, bylo. - Bylo to včera.
Přesně. Tak vyrazíme.
Fajn.
Uvidíme, na co narazíme.
Stejně to chci vidět.
Byli tu.
Aspoň jeden z nich.
Posnídal čokoládu.
To je vtipný.
Přísahám,
že až se mi Hope dostane do rukou, bude rok mulčovat.
Jenom Hope? Co Iris a spol?
Vymyslela to snad Iris?
Taky jsem se v tom plácala.
Venku jsi někdo jinej než tam za zdí.
Jsi v pohodě?
Jo.
Nikdy mi nebylo líp.
VOLÁNÍ... MÁMA A TÁTA
CHYBA SPOJENÍ
Na co máš ten sprej?
Výzkum!
Cestou můžu navázat na experimenty s migrací doktora Bavolara.
Můžu sledovat jejich pohyb, jak se shlukují a odpojují.
Pomoc se mi hodí.
Fajn.
Je to schrána?
Co se jí stalo?
Slyšíte to?
Padáme!
Pomoz mi, Silasi!
Prašť ji! Použij ten hasák!
Setřásli jsme ji.
Mrzí tě, žes ji nedostal?
Jo.
To nemusí.
Proč jsi šla po tý svý?
Musela jsem.
To kvůli mně jsme tady.
Nakonec budeme všichni muset zabíjet.
Lidi!
Nepřespíme tady?
Čeká nás kontrola spousty místností.
Jo, ale to nemyslím.
Proč být na terra firma, když tu máme summus locus?
Pamatuješ, jak jsme si tátu prosily o dům na stromě?
Pamatuju.
Velká chvíle!
Velká chvíle.
Dělej...
Pomoz jí s návratem domů.
Nekouše.
Musíš přitom říct její jméno.
- Velká... - Neflákej to!
Pěkně od plic!
Velká chvíle!
Jo!
Ten hnusák nás našel?
Sorry, lidi.
To nic. Něco na něj hodíme.
Jo! Velká chvíle.
Fajn. Udělám to.
Vrátíme ti ji.
Nechci, aby mi chudinka poškrábala.
To je za tebe, tatínku.
Kurva!
Určitě najdeme něco jinýho.
Fakt se omlouvám.
Měl jsem ho zabít.
To nic. Schrány je snadná rozptýlit.
Jestli tu bude i ráno, nějak se ho zbavíme.
Bingo!
Jsi na řadě.
Už jsi hrála?
Dvě stejný.
- Chtěl jsem tam... - Osm?
- Jo. - To nemám. Mám jen červený.
Nepustím tě tam.
Co to bylo?
Dvanáct! Nejvyšší hod.
Kupuju tu elektrárnu.
Fajn.
Udělám... Tohle udělám.
Zas skoro dvě stejný.
Tak pojď, ty krasavče.
Ty...
Ty ses...
ho zbavila?
Nic jsem neudělala.
Dík.
Měl jsem to udělat já. Byla to moje chyba.
Nebyla.
Ale klidně si to říkej.
Chyby nás nemusí neustále pronásledovat.
Hele, může to zůstat mezi náma?
- Co je, Felixi? - Nic. Kdysi jsem tu bydlel.
Hope mi to ukradla z bytu.
Neobtěžujou se zahlazovat stopy.
A cos čekala?
Jdeme.
Tak co?
Chtěla ses podívat, vidělas to a je to masakr.
Pořádnej. Fakt pořádnej.
To zvládneme.
Podle mapy je na druhý straně letiště.
Je obehnaný plotem,
takže schrány z východu to musejí obcházet.
Cesta skrz je volná.
Stačí jít na východ a jsme v pohodě.
A co ty před plotem?
Musíme se jim vyhnout.
Jak nás to Felix učil na sebeobraně:
nemáme bojovat, ale vyhýbat se jim.
Můžeme se za nima proplížit kolem autobusů.
Žijeme ve stejným světě?
Pořádně jsme narazili na dva
a tak tak jsme vyvázli. Dva.
Lidi, neblbněte. Musíme myslet hlavou.
Když to obejdeme...
nejspíš nás chytěj. Já se tam nevrátím.
Já taky ne.
Chtěl jsem vidět, jak to tu vypadá. Sotva jsem začal.
Nehodlám hned skončit.
Nebeská klenba, lidi?
Bude se stmívat.
Když vyrazíme za úsvitu, bude se nám líp krýt.
Bože. Vzduch smrdí jako sjetý kolo.
To jsou ty pneumatiky. Jsme kousek. Takže oni taky.
Ke kletbě by měli dorazit zejtra.
Můžeme si odpočinout. Jdeme už dva dny.
- Jsem v pohodě. - Nejsi.
Už ti to nemyslí.
Když si neodpočineme, nartrhne nám prdel i ten malej údržbář.
Huck!
Sakra.
Huck!
Chápu. Bojíš se o ně.
Ale když ztratíš hlavu i nadhled,
skončíš s tímhle. Nebo hůř.
Takže si nelehneš
a neřekneš mi, o co tu jde.
Super.
Hele...
bylas celý ty divoký léta tam venku.
A o tom mlčíš. Víš to, viď?
Mám pověst silný ženský, co nežvaní, musím si ji hlídat.
Co bylo, bylo.
Byl jsem...
Byl jsem na univerzitě.
Tu noc, kdy se to posralo.
Jo. Tos říkal.
Když to šlo do kytek, prostě...
Prostě jsem zdrhnul.
Musel jsem.
Musel jsem za nima.
Za svojí rodinou.
Ujistit se, že jim nic není.
Že se před koncem světa usmíříme.
Zabralo to dva dny.
Šel jsem většinou pěšky.
Chápu.
Byli to hrozný rodiče,
ale pořád to jsou rodiče.
Došels tam?
Mami! Tati!
Mami!
Tati! Pomůžu vám do bezpečí.
O tvoji pomoc nestojíme.
No tak, mami! Jsem doma!
Na tom už nezáleží.
Co bylo, bylo, co?
Jo.
Prospi se, Huck.
To mi nemusíš říkat dvakrát.
Slunce vyjde tak za půl hodiny.
Máte fešný bundy.
Silas je přešil, aby nám seděly.
Babča ho naučila šít.
Kdo by to byl řekl?
Povíš mi něco?
Štve tě, že skončíme jako dinosauři?
A tebe?
Tak nějak jsem tušila, že to tak dopadne.
Aspoň od tý doby...
Tak počkat. Měníš téma?
Ne! Jen mě to zajímalo.
Neštve mě to.
Naopak.
Musela přijít poslední generace.
Kdyby tak věděli, že jsou poslední,
a tedy výjimečný.
My jsme ta poslední generace?
Jsme poslední svého druhu, jak se tak říká.
Proto jsme výjimeční.
Mám kliku, že to vím.
Můj život musí stát za to.
Nic jinýho dělat nemůžu.
Nikdo z nás.
Jsme poslední svého druhu.
Poslední?
Vlastně jsem to řekl špatně. Nejsme poslední svého druhu.
Jen ten úplně poslední jedinec je poslední svého druhu.
A z těchto jedinců,
z naší čtveřice, která putuje kontinentem,
poslední, kdo přežije,
bude poslední svého druhu.
A jeho život,
smrt
jsou definicí nás všech.
Štve tě to?
Jo.
Měli bychom vyrazit. Bude svítat.
Jo.
Pořád máš ten sprej?
Jo.
JSME TU POSLEDNÍ SVÉHO DRUHU
Ježíši.
Usnula jsem jak špalek.
Usnul jsi vůbec?
Ne. Ani kdybych chtěl.
Blbý.
Jo. Je čas jít.
Musíme dál na východ.
Tamhle. To je náš cíl, ale musíme projít kolem nich.
Na východ to nepůjde.
Základem je vědět, kam jdete.
Když víte, kolik je hodin, máte na nebi kompas.
Když se vám ztratí z dohledu, jdete poslepu.
Nezastavujte.
Nemusíte si trvat na svém.
Jde o přežití.
Občas si směr vybrat nemůžete.
- Kde je ten plot? - Nevidím ho.
Občas nevíte, kam jdete.
Tamhle.
Tudy!
Je to dobrý. Zvládli jsme to.
Dokázali jsme to.
Co to sakra?
Nic jsme nezvládli.
Ani omylem.
„Poslední svého druhu“?
Dali si přezdívku.
Chce, abychom ji našli.
Iris nebo Hope?
To nevím.
Jedna z nich to takhle nechce.
Chce naši pomoc.
Tak jdeme.
Drž se u mě!
Dneska se nevykradeš jako včera.
Felixi!
Mami Tati!
No tak, mami! Jsem doma!
Řekneš mi, kams v noci šel?
Zabít rodiče.
Letiště musí být za tím ohněm.
Měla jsem vědět, že tu ještě něco bude.
Přes kouř nebylo vidět. Nikdo z nás to neviděl.
Nebude se vám to líbit,
ale možná je to naše jediná možnost.
Na tý střeše je stará siréna.
Mohlo by to odvést jejich pozornost, aby ostatní utekli.
Ostatní?
Myšlenka je, že se dostane dolů i ten u sirény.
Chceš z někoho udělat návnadu?
Ne! Návnadu ne, spíš...
Návnadu, jo.
- Taky se mi to nelíbí. - Je to nebezpečný.
Všichni jsem přišli, všichni odejdeme.
Ale jak?
Iris?
Mělas pravdu.
Myslela jsem, že jsem připravená.
Chtěla jsem být silná.
Chtěla jsem být víc jako ty.
Nejsem silná.
Jsem jen mrcha, co dělá sračky, protože mi je všechno u prdele.
- To není pravda. - Je!
Mělas koule udělat něco důležitýho.
Něco šílenýho,
něco, co má smysl. Nejenom pro tebe, ale pro nás všechny.
Měla bys být hrdá.
Ať je to jakkoli.
Trochu si odpočineme. Ráno budeme moudřejší. s všechny.