Tidligere på "The Walking Dead: World Beyond":
Jeg lever for moren min, som døde den natten for ti år siden.
Mamma, vær så snill!
Jeg er lei for det!
BRH er slemme, og pappa er i trøbbel.
Han ba ikke om hjelp, men han kan trenge det.
Jeg prøver å overtale dere til å la meg bli med.
Jeg også.
De vil aldri klare seg. De kommer til å dø.
Da må vi sørge for at de ikke gjør det.
Du står ansikt til ansikt med en av de døde.
For å eliminere trusselen må du sikte på hjernen.
Et direkte stikk gjennom øyehulen er den letteste måten.
Iris? Iris! La oss hjelpe!
Det er greit om du ikke klarer å treffe hjernen.
KUNSTEN Å OVERLEVE
Du bør spenne bein på den.
Iris!
Det siste du vil gjøre om ikke noe av det virker,
er å slite deg selv ut.
Når alt kommer til alt, handler det bare om unngåelse.
Å holde trygg avstand er forskjellen på liv og død.
Iris, vi er ikke klare. Du er ikke klar!
Jeg er det!
Iris!
Du vil bli redd den første gangen du møter en.
Det bør du bli.
Du bør være redd
hver eneste gang du er utenfor de veggene.
Å, faen...
Hold ut. Vi kommer.
Herregud.
Det går bra. Jeg er uskadd. Jeg er... uskadd.
-Du kunne ha dødd! -Det gjorde jeg ikke!
Jeg er uskadd.
Fysiologien dens er så annerledes.
Det er som om du angrep en pose med ravioli og polkagriser.
Jeg tar meg av den.
Vel...
Ta den, du!
Jeg er lei for det.
Pleide vi ikke å ta pianotimer i denne gata?
Du gjorde det. Jeg sluttet.
Jeg kan ikke tro at oberstløytnanten ga jentene et kart.
Et kart over delstaten New York. Hun sa at faren deres er der.
Hadde vi fortalt sjefen sannheten, ville vi hatt flere her.
Om du hadde avslørt at professoren
sendte meldinger hit fra BR?
-Det er bare piss. -Jeg forstår det bare ikke.
Det er ulikt ham. Den mannen tar ikke sjanser.
Ikke vi heller. Og se på oss nå.
Han er glad i jentene sine, du er glad i ham.
Og jeg er glad i deg, din idiot. Derfor er jeg her.
Og fordi Hope er ei god jente.
Jeg kan ha gitt henne grunn til å tro at hun kan klare dette.
Jeg er glad i deg også, og nei, det gjorde du ikke.
Det er for tidlig for smidighet.
Jeg har sett deg danse limbo. Du klarer det nok.
Ingen går lengre ned enn meg.
Men da har solen gått ned og musikken blitt skrudd opp.
Jeg mener, han risikerte hele Alliansen ved å sende dem.
BR er ikke til å spøke med.
Tror du virkelig at han kan være i trøbbel? At Will kan være det?
Han skrev ikke at BR var slemme i noen av meldingene.
Kanskje anlegget deres er i trøbbel. Kanskje hele samfunnet deres er det.
-Jeg vet ikke. -Si hva du vil...
At de er en haug svartkledde paranoide folk
som ligger flere lysår foran oss i produksjon, drivstoff og sikori?
Det er god sikori.
Si hva du vil om at de ikke forteller noen hvor de er.
Men de forbyr også både inngående og utgående kommunikasjon.
Det betyr... Det betyr at de håndhever det fra innsiden...
...hvor enn de er.
Si hva du vil, men de har kontroll på ting.
-Er du sikker på at de drar østover? -Denne veien er raskest.
Du vet hva som ligger til øst.
Det er en trakt.
Den vil stoppe dem.
Vi skal få tak i dem. Så fort de får øye på den,
vil de ble glad for at de har et hjem å returnere til.
Hei, pappa. Jeg har endelig fått lønna for all overtiden.
-Jeg setter den inn på konto så... -Jeg har brukt PC-en din.
Jeg gikk inn på den... jobbnettsiden du ville jeg skulle prøve.
Jeg fant disse e-postene.
Er du en homsejævel?
Ikke kall meg det.
Jeg er glad i deg, men ikke gjør det.
Fordi du er det?
-Dette er ikke slik... -Er du det?
Jeg er homofil, pappa.
Kom deg ut av huset mitt.
Pappa, ting har vært vanskelig. Du tenker ikke klart.
Kom deg ut av huset mitt,
med en gang,
og kom ikke tilbake.
Jeg vet ikke hvem du er.
Pappa, jeg er sønnen din.
Nei, det er du ikke.
-Jo, det er jeg! -Nei.
Jeg er sønnen din, for pokker! Jeg har betalt regningene dine,
hjulpet deg å bevare fatningen,
hatt tro på deg når ingen andre har hatt det.
Jeg skal gå ut den døra,
og du vil bli nødt til å leve med det.
Ja. Det skal jeg.
Den trenger du.
Nei.
Vi trenger ikke din hjelp.
Jeg visste ikke at du klarte å slåss mot tomminger.
Ikke jeg heller.
Hva slags musikk liker du?
Ulike... typer?
Vel, du bør spille litt for oss en gang.
Du vet, når det er trygt.
Ok.
Eske!
Strike!
Sånn funker leken.
Du velger målet,
og så bowler du ballen.
Ja, navnet er Store Mo.
Jeg fant ham sittende helt alene på fortauet.
Dæven.
Vinden vinner alltid.
Hva?
Det er bare noe mamma pleide å si
om at naturen bestemmer hvem som får leve.
Hun hadde visst rett.
I hva da?
I at vi har kommet til slutten av holocen-utryddelsen,
planetens sjette utryddelse.
Vi drepte allerede oss selv både direkte og indirekte, men...
...naturen tok en snarvei.
Du vet, det kan ha tatt dinosaurene 60 000 år å dø,
etter å ha levd i 240 millioner år.
Om vi følger det forholdet,
legger til at menneskeheten er 600 000 år
og tar med andre ulike variabler i beregningen,
vil jeg si at vi er utryddet om rundt femten år.
Femten år, sier du?
Jeg ville ha tippet langt mindre, men det er bare meg.
Jeg trodde ikke at du var dommedagstypen.
Det ser ikke ut til å plage deg.
Det er bare sånn det er.
Du har visst også forsonet deg med det.
Folk flest har ikke det.
Vi er visst ikke som folk flest.
Hva er det?
Det er Brannen.
Den er altså ekte.
Dødsbrannen!
Døds...
...brannen?
DB-en.
Folk har snakket om den helt siden ting begynte å gå skeis.
Det er en enorm evigvarende brann.
Den dominerende teorien er at det er dekk. Mange dekk.
De kan brenne i flere år, til og med tiår.
Det er... bare en brann, dog...
Nei, nei. Det er mye mer enn det.
Røykskyen og lysskjæret om natten
har tiltrukket seg tomminger i flere år,
som møll til en flamme.
Når antallet øker, blir det mer støy, noe som tiltrekker seg flere.
Hvilket er grunnen til at vi ikke har sett så mange her.
Kan vi komme oss forbi den?
Ja.
Det vet vi ikke sikkert.
Hvorfor ta sjansen? La oss bare gå rundt.
Går vi rundt, blir vi stoppet av elven og må ta en omvei på 100 km.
Vi bør i det minste se om det lar seg gjøre.
Du snakker meg fra slike ting, ikke omvendt.
-Det er lenge siden. -Det var i går.
Akkurat. Så la oss fortsette.
Greit.
La oss ta en titt.
Jeg ønsker å se det uansett.
OPPSKÅRET FERSKEN
De gjorde dette.
I hvert fall en av dem.
Den av dem som spiste sjokolade til frokost.
Det er gøy.
Tro meg,
Hope må lage kompost i et år når jeg finner henne.
-Bare Hope? Ikke Iris eller de andre? -Tror du Iris står bak dette?
Jeg var her ute en stund.
Den man er innenfor murene, er ikke den man er utenfor.
Går det bra med deg?
Jepp!
Helt supert.
RINGER MAMMA OG PAPPA
TILKOBLING MISLYKTES
Hva er greia med spraymalingen?
Vitenskap!
Jeg kan fortsette dr. Bavolars migrasjonseksperiment på reisen.
Finne ut hvordan tommingene beveger seg, slår seg sammen og skiller lag.
Kanskje du kan hjelpe meg?
Ok.
Er... Er det en tomming?
Hva har skjedd med den?
Hørte dere det?
La oss komme oss vekk herfra!
Hjelp meg, Silas!
Slå til den!
Med skrunøkkelen!
Vi har ristet den av oss.
Skuffet over at du ikke drepte den?
Ja.
Ikke vær det.
Hvorfor prøvde du å drepe din?
Jeg måtte det.
Vi er her ute på grunn av meg, og vi må alle drepe en etter hvert.
Folkens, kan det være lyet vårt for kvelden?
Det ser ut som mange rom å tømme.
Vel, ja. Men ikke det.
Hvorfor være på terra firma når man kan være på summus locus?
Hope, husker du hvordan vi tryglet pappa om å lage en trehytte til oss?
Ja, det husker jeg.
Store Mo!
Store Mo.
Kom igjen...
Hjelp ham å finne veien hjem. Han er kul.
Du må si det når du gjør det.
-Store... -Kom igjen, Silas!
Høyt og stolt!
Store Mo!
Ja!
Han har funnet oss?
Beklager, folkens.
Det går bra. Vi kan slippe ned noe på den.
Å! Store Mo.
Greit, greit. Jeg skal gjøre det.
Vi skal få ham tilbake.
Jeg ville bare ikke sprekke hans glinsende godhet.
Du tar støyten for oss, papi.
Å, faen!
Det må være noe annet her inne.
Jeg er... lei for det.
Jeg skulle ha drept den før.
Det går bra. Det er visstnok ganske lett å distrahere tomminger.
Er den her fortsatt i morgen tidlig, tar vi oss av den da.
Å, herlig!
MONOPOL
-Din tur. -Tok du nettopp din?
To like.
-Jeg skulle få... -Er det åtte?
Jeg har ikke... Jeg har bare røde.
-Jeg lar deg ikke slippe unna. -Hva var det?
Tolv! Det høyeste man kan rulle.
Jeg skal kjøpe det, elverket.
Ok.
Dette skal jeg klare.
Det var nesten to like igjen.
Kom igjen. Kom igjen, kjekken.
Ble... Ble du...
...kvitt den?
Jeg gjorde ingenting.
Tusen takk.
Det skulle ha vært meg. Det var jeg som tabbet meg ut.
Det stemmer ikke.
Men greit, la oss si det.
Det betyr ikke at det må hjemsøke deg for alltid.
Du, kan vi la dette være vår lille hemmelighet?
Hva er det, Felix?
Ingenting, jeg... Jeg pleide bare å bo i dette området.
Hope stjal denne fra leiligheten min.
Man skulle tro de ville vært flinkere til å skjule sine spor.
Ja, man skulle tro det.
Kom an.
Vel?
Vi tok en titt slik du ønsket, og det jeg så, var helt vilt.
-Det er stort. -Ganske stort.
Jeg tror vi kan klare dette.
Det er en liten flyplass på den andre siden, omgitt av et gjerde.
Det betyr at tommingene som kommer østfra, må gå rundt den.
Det gir oss en klar bane.
Vi må bare gå rett øst, og så er vi trygge.
Hva med de som er mellom oss og gjerdet?
Det handler om unnvikelse.
Det er slik som Felix lærte oss under selvforsvarstimene:
Nøkkelen er ikke kamp, men unngåelse.
Vi kan snike oss forbi og gjemme oss bak bussene.
Så dere den samme helt ville dritten som meg?
Vi har hatt nærkontakt med to stykker allerede,
og vi kom oss så vidt forbi dem.
Kom igjen, folkens. La oss stikke hodene sammen igjen.
Hvis vi går rundt,
blir vi nok avslørt og kan ikke dra tilbake.
Enig.
Jeg kom hit for å se hvordan verden er. Fra begynnelse til slutt.
Jeg akter ikke å slutte før jeg har begynt.
IOWA DØDSBRANNEN
IOWA DØDSBRAGDEN
Dødsbragden, eller hva?
Snart blir det mørkt.
Drar vi ved daggry, vil skyggene være lange, og vi vil ha mer dekke.
Herregud. Luften smaker som et bremsespor.
Det er dekkbrannen. Vi nærmer oss. Hvilket betyr at de gjør det samme.
De kommer nok frem dit i morgen.
Vi kan unne oss en hvil. Vi har gått 48 timer i strekk.
-Jeg har det bra. -Det har du ikke.
Du tenker ikke engang klart.
Hvis ikke vi hviler, får vi juling av vaktmestergutten når vi finner dem.
Huck.
Jeg sverger.
Huck.
Jeg forstår. Du er bekymret for dem.
Men hvis ikke du begynner å tenke på det større bildet,
vil du ende opp som en av disse. Eller noe verre.
Så du akter ikke å sove eller fortelle meg hva som foregår.
Flott.
Du vet...
...du var ute i villmarken i flere år,
og du har knapt snakket om det. Du vet det, ikke sant?
Jeg må tenke på ryktet mitt som den sterke og tause typen.
Og dessuten er fortiden fortid, vet du.
Jeg var, øh...
Jeg var ved universitetet.
Natten da himmelen falt.
Ja. Det har du nevnt.
Så fort ting begynte å gå skeis...
...bare stakk jeg.
Jeg... Jeg måtte det.
For å komme meg tilbake til dem. Skjønner du?
Komme meg tilbake til familien min.
Jeg ville bare se om det gikk bra med dem.
Se om jeg kunne være hos dem når det endte.
Jeg reiste i to dager.
I hovedsak til fots.
Jeg forstår det.
De var kanskje elendige foreldre,
men de var fortsatt foreldrene dine.
Kom du deg tilbake?
Mamma! Pappa!
Mamma!
Pappa! Bare la meg hjelpe dere med å komme til et trygt sted.
Vi trenger ikke din hjelp.
Kom igjen, mamma! Jeg er hjemme!
Det spiller ingen rolle.
Fortiden er fortid, ikke sant?
Ja, det stemmer.
Få deg litt søvn, Huck.
Du trenger ikke å be meg to ganger.
Det er omtrent en halvtime til soloppgang.
Så stilige jakker du og Iris har.
Silas fikset dem slik at de skulle passe oss.
Bestemoren lærte ham å sy.
Tenk det.
Du, får jeg spørre deg om noe?
Plager det deg at vi går samme skjebne i møte som dinosaurene?
Plager det deg?
Jeg har nok alltid visst at det skulle ende slik.
Eller i det minste siden...
Vent. Unngår du spørsmålet?
Nei! Nei, jeg var bare nysgjerrig.
Det plager meg ikke.
Tvert imot. Det må ha fantes en siste generasjon.
Jeg lurer på om de visste at de var den siste, og derfor spesielle.
Er vi den siste generasjonen?
De siste i sitt slag,
som man kaller en arts siste medlemmer.
Det gjør oss spesielle.
Jeg er heldig som vet det.
Som vet at jeg må bruke livet mitt klokt.
Det er alt jeg kan gjøre.
Det er faktisk alt noen av oss kan gjøre.
Vi er de siste.
De siste, hva?
Faktisk er det feil. Vi er ikke de siste.
Det aller siste medlemmet av en art er den siste i sitt slag.
Av denne falske arten,
som er vår kvartett som krysser kontinentet,
vil den siste som gjenstår,
være den siste i sitt slag.
Og det er den personens liv,
den personens død,
som definerer oss alle.
Plager det deg?
Ja.
Vi bør komme oss av gårde snart. Solen står snart opp.
Ja.
Øh...
Har du spraymalingen fortsatt?
Ja.
VI VAR HER DE SISTE I SITT SLAG
Herregud.
Jeg sluknet med en gang.
Har du sovet i det hele tatt?
Nei. Jeg ville ikke ha klart det selv om jeg ville.
-Så leit. -Ja. Vi bør komme oss av gårde.
Vi må fortsette østover.
Der har vi den. Vår vei ut. Men vi må gå rundt dem.
Der røk planen om å gå øst.
Å vite hvor man skal, er alfa og omega.
Hvis du vet hva klokken er, har du et kompass på himmelen.
Mister du det, flyr du i blinde.
Fortsett.
Dette handler ikke om å holde stand.
Dette handler om overlevelse.
Noen ganger får du ikke bestemme retning selv.
-Hvor er gjerdet? -Jeg ser det ikke.
Noen ganger får du ikke vite hvor du går.
Der er det. Denne veien!
Det går bra. Vi klarte det.
Vi kom frem.
Hva i helvete?
Vi klarte det ikke.
Vi er ikke engang i nærheten.
"De siste i sitt slag"?
De har gitt seg selv et kallenavn.
Hun vil at vi skal finne dem.
-Iris eller Hope? -Jeg vet ikke.
Det er tydelig at en av dem ikke vil gjøre dette.
En av dem vil ha vår hjelp.
Så la oss hente dem.
Du! Hold følge.
Jeg lar deg ikke snike deg ut som i går kveld.
Felix!
Mamma! Pappa!
Kom igjen, mamma! Jeg er hjemme!
Skal du fortelle meg hvorfor du dro ut i går kveld?
Jeg dro for å drepe mor og far.
Flyplassen må ligge bak resten av Brannen.
Jeg burde ha visst at det ville være en "resten av Brannen".
Den lå bak røyken. Ingen av oss så den.
Jeg skal komme med et upopulært forslag
som kan være vår eneste mulighet.
Det er en gammel sirene på det taket.
Hvis noen aktiverer den, kan den avlede oppmerksomheten for de andre.
"For de andre"?
Den som aktiverer sirenen, skal også kunne komme seg ned.
Vil du sende inn noen som åte?
Nei! Nei, ikke som åte, snarere...
-Det er åte. Men jeg vil ikke. -Det er for farlig.
Vi dro alle inn, og vi skal alle komme oss ut.
Men hvordan?
Iris.
Det var riktig av deg å betvile meg.
Jeg trodde jeg var klar for dette.
Jeg ville være modig.
Jeg ville være mer som deg.
Jeg er ikke modig.
Jeg er en møkkaperson som gjør kjipe ting fordi jeg gir faen i alt.
-Det stemmer ikke. -Jo, det gjør det!
Du var tøff nok til å gjøre noe stort.
Noe vilt,
noe som betød noe, og ikke bare for deg, men for oss alle.
Du bør være stolt,
uansett hva som skjer.
La oss hvile litt. Vi klarer oss bedre når vi er klare i hodet. alt.