Anterior în The Walking Dead: World Beyond.
Trăiesc pentru mama, care a murit acum zece ani, în acea noapte.
Mamă, te rog!
Îmi pare rău!
ARC nu sunt băieții buni, iar tata a dat de necaz.
El nu ne-a cerut ajutorul, dar știm că poate are nevoie.
Nu încerc să vă fac să vă răzgândiți.
Vreau să vă conving să mă luați cu voi.
Și pe mine.
Nu vor reuși.
Vor muri.
Atunci, să ne asigurăm că nu va fi așa.
Vă veți găsi față în față cu un zombi.
Ca să eliminați amenințarea, atacați direct creierul.
Cel mai ușor e să-l înjunghiați prin ochi.
Iris! Lasă-ne să te ajutăm!
Dacă nu puteți ajunge la creier, nu-i nimic.
Trebuie să-i secerați picioarele.
Iris!
Dacă nici așa nu rezolvați, aveți grijă ca nu cumva
să nu vă epuizați.
Până la urmă, important este să-l evitați.
Menținerea unei distanțe de siguranță e diferența între viață și moarte.
Iris, nu suntem pregătiți! Tu nu ești pregătită!
Ba sunt!
Iris!
Prima oară când veți înfrunta unul veți fi speriați.
Așa și trebuie.
Trebuie să vă fie frică
de câte ori sunteți în exteriorul zidurilor.
Rahat!
Stai puțin, da? Venim.
Iisuse!
- Nu-i nimic. - Te-a... Ești...
N-am nimic. Sunt bine.
- Ai fi putut să mori. - Dar n-am murit!
Sunt bine.
Fiziologia sa e așa de diferită!
Parcă ai atacat o pungă de ravioli și acadele.
Rezolv eu.
Deci...
Așa pățești!
Îmi pare rău.
Nu făceam lecții de pian pe strada asta?
Tu. Eu am renunțat, ții minte?
AMC PREZINTĂ
Nu pot să cred că locotenentul-colonel le-a dat fetelor o hartă.
O hartă cu statul New York.
A spus că acolo e tatăl lor.
Dacă spuneam adevărul adevărat, poate că mai aveam ceva oameni cu noi.
Vrei să divulgi că profesorul doctor
trimitea mesaje aici din RC?
Am încurcat-o rău dacă faci asta.
Nu înțeleg.
Nu-i stă în fire. Omul ăla nu riscă nimic.
Nici noi. Și uită-te la noi acum.
El își iubește fetele, tu-l iubești pe el.
Și eu pe tine, idiotule. De asta sunt aici.
De asta, și pentru că Hope e un copil bun.
Poate că eu i-am lăsat impresia că poate reuși să facă asta.
Și eu te iubesc, Huck. Nu, n-a fost vina ta.
E prea devreme ca să fiu agilă.
Te-am văzut la limbo, fată. Cred că te descurci.
Nimeni nu se lasă mai jos ca mine.
Dar fac asta când se lasă soarele și când bubuie muzica.
El a pus în pericol întreaga Alianță trimițând acele mesaje.
Republica Civică nu se joacă.
Chiar crezi că are necazuri? Și Will?
În niciun mesaj n-a spus că RC sunt personajele negative.
- Da, păi... - Doar ziceam.
Poate că uzina lor are probleme. Poate că toată comunitatea.
Nu știu.
Poți să spui ce vrei...
Ce, că sunt niște demenți în negru
care-s mai avansați ca noi în ce privește producția, combustibilii și cicoarea?
E bună rău cicoarea.
Poți să-i acuzi că nu vor să-și divulge locația.
Dar nu permit nici comunicațiile, din sau spre interior.
Înseamnă că ei impun asta dinăuntru,
oriunde or fi ei.
Poți să spui ce vrei, dar controlează bine situația.
Sigur se îndreaptă spre est?
Drumul ăsta e cel mai scurt.
Știi ce e în est.
E ca o pâlnie.
O să-i oprească.
O să-i prindem.
Cum o să vadă așa ceva,
se vor bucura că mai au o casă unde se pot întoarce.
Salut, tată! Am primit banii pe orele suplimentare,
ți-i pun în cont imediat...
Ți-am umblat în computer.
Am intrat pe site-ul ăla de recrutare pe care voiai să-l încerc.
Am găsit e-mailurile astea.
Ești poponar?
Să nu-mi spui așa!
- Te iubesc, dar să nu-mi spui așa. - Pentru că așa ești?
- Nu așa... - Ești?
Sunt homosexual, tată.
Ieși afară din casa mea.
Tată, situația e dificilă.
Nu înțelegi prea bine, putem discuta despre asta.
Ieși afară din casă
chiar acum
și să nu te mai întorci.
Nu te mai cunosc.
Tată, sunt fiul tău.
Ba nu!
- Ba da! - Ba nu!
Sunt fiul tău, la naiba! Îți plătesc facturile
și te țin pe linia de plutire,
eu cred în tine, deși toți ceilalți au renunțat.
Dacă voi ieși pe ușă,
tu va trebui să trăiești cu asta.
Da, așa voi face.
Ai nevoie de asta.
Nu.
N-am nevoie de ajutorul tău.
Nu știam că știi să te lupți cu zombii.
Nici eu.
Ce muzică îți place?
Diferite genuri.
Să ne cânți și nouă cândva.
Când vom fi în siguranță.
Bine.
Ladă!
Lovitură!
Ăsta e jocul.
Alegi ținta
și apoi arunci bila.
Îl cheamă Marele Mo.
L-am găsit abandonat pe bordură.
La naiba!
Vântul câștigă întotdeauna.
Ce?
Așa spunea mama
când natura decide cine trăiește și cine moare.
Se pare că avea dreptate.
Despre ce?
Că noi suntem la sfârșitul extincției din holocen.
A șasea extincție de pe planetă.
Oricum ne ucideam direct și indirect, dar...
natura a grăbit procesul.
Dinozaurii au dispărut în vreo 60.000 de ani,
după ce au trăit 240 de milioane, deci...
respectând acel raport,
având în vedere că rasa umană există de 600.000 de ani
și introducând unele variabile,
aș zice că mai avem 15 ani până dispărem.
Cincisprezece ani?
Aș zice chiar mai puțin, e doar părerea mea.
Nu credeam că ești prăpăstios.
Păreai mai relaxat.
Asta e situația.
Și tu pari împăcată.
Majoritatea nu sunt.
Nu suntem ca majoritatea.
Ce e?
Sunt Flăcările.
Deci e pe bune.
Flăcările Cruzimii!
Flăcările...
Cruzimii?
Da, FC.
Lumea vorbește despre asta de când s-a destrămat tot.
E un incendiu etern, ca în Vechiul Testament.
Teoria cea mai răspândită susține că-s anvelope care ard.
Multe anvelope.
Lăsate nesupravegheate, pot să ardă ani întregi,
chiar și decenii.
Dar e doar un incendiu.
Nu, e mult mai mult.
Norul de fum și lumina flăcărilor
atrag zombii de ani buni,
ca moliile la lumină.
Cu cât vin mai mulți, cu atât fac mai multă gălăgie
și atrag și mai mulți.
Așa se explică de ce n-am văzut prea mulți pe aici.
Putem trece pe acolo?
Da.
Nu știm asta.
De ce să riscăm? Hai să ocolim.
Dacă ocolim, dăm de râu și facem cu 100 de km mai mult.
Ar trebui măcar să cercetăm dacă se poate.
Tu ar trebui să mă convingi să nu facem așa ceva, nu invers.
- Asta a fost acum mult timp. - A fost ieri.
Exact. Hai să continuăm.
Bine.
Hai să vedem cum e.
Eu vreau oricum să văd ce e.
Ei au făcut asta.
Cel puțin unul dintre ei.
Cel care a mâncat ciocolată la micul dejun.
Ce distractiv!
Jur
că o pun pe Hope la făcut compost un an întreg după ce o găsesc.
Doar Hope? Nu și Iris și ceilalți?
Crezi că Iris e în spatele chestiei?
O vreme nu prea am știut.
Te porți cu totul altfel în exterior față de cum te porți în interior.
Te simți bine?
Da!
Excelent.
Ce faci cu sprayul cu vopsea?
Știință.
Pot continua experimentele privind migrația ale d-rului Bavolar.
Să vedem cum se deplasează zombii, cum se adună și cum se despart.
Poate vrei să mă ajuți.
Bine.
Ăsta e un zombi?
Ce a pățit?
Auziți?
Hai să fugim naibii de aici!
Silas, ajutor!
Lovește-l!
Dă-i cu cheia!
Ne-a pierdut urma.
Ești supărat că nu l-ai ucis?
Da.
Să nu fii.
Tu de ce ai încercat să-l ucizi pe al tău?
A trebuit.
Din cauza mea sunteți aici.
Până la urmă, o să trebuiască toți să ucidem unul.
Copii!
Ne adăpostim acolo diseară?
Sunt cam multe camere de verificat.
Nu ziceam să stăm acolo.
De ce să stăm pe terra firma când putem fi în summus locus?
Ții minte când l-am implorat pe tata să facem
o casă în pomul din curte?
Da, țin minte.
Marele Mo!
Marele Mo.
Haide!
Ajută-l să revină acasă.
E de treabă.
Trebuie să rostești când îl arunci.
- Marele... - Haide, Silas!
Tare și cu încredere.
Marele Mo!
Da!
Ne-a găsit?
Îmi pare rău.
Nu-i nimic. Îi trântim ceva în cap.
Pe Marele Mo!
Bine. Dau eu.
Îl recuperăm noi.
Nu vreau să-i sparg fața lucioasă.
Ajută-ne cu asta, papi.
Rahat!
Trebuie să mai fie ceva aici.
Îmi pare rău.
Ar fi trebuit să-l ucid atunci.
Nu-i nimic. Se spune că zombii sunt ușor de distras.
Dacă dimineață e tot aici, îl aranjăm atunci.
Ce lovitură!
Acum e rândul tău.
A fost rândul tău?
Dau numai duble.
Am vrut să dau...
- E opt? - Da.
Nu am... Am doar roșii.
Nu vă las să scăpați.
Ce-a fost asta?
Doisprezece! Cel mai mare.
Voi cumpăra compania de electricitate.
Bine.
Eu voi face asta.
Mai că am dat dublă din nou.
Haide, șmecherule!
Ai...
L-ai...
ucis?
N-am făcut nimic.
Mulțumesc.
Trebuia să fiu eu în locul tău. A fost greșeala mea.
N-a fost.
Dar bine, zi că a fost.
Nu înseamnă că trebuie să te urmărească pentru totdeauna.
Putem păstra asta secret?
Ce e, Felix?
Nimic. Doar că eu locuiam pe-aici.
Hope a furat asta din apartamentul meu.
Ai zice că se pricep mai bine să-și ascundă urmele.
Așa ai zice, nu?
Haide!
Ei bine?
Ai vrut să ne uităm, ne-am uitat și e o nebunie.
E uriaș.
Cu adevărat uriaș.
Cred că putem face asta.
Pe hartă se vede un aerodrom pe partea opusă.
E înconjurat de un gard
ceea ce înseamnă că zombii care vin din est trebuie să-l ocolească.
Asta ne lasă o cale liberă.
Mergem direct spre est și scăpăm de ei.
Ce facem cu cei din fața gardului?
Ține totul de eschivare.
Cum ne-a învățat Felix la cursul de autoapărare, primăvara trecută,
secretul nu e să lupți, ci să eviți.
Trecem pe lângă ei și folosim autobuzele ca să ne ascundem.
Voi ați văzut aceeași porcărie pe care am văzut-o și eu?
Ne-am încontrat deja cu doi zombi
și abia am scăpat de ei. Doar doi.
Terminați! Hai să ne revenim.
Dacă ocolim,
e posibil să ne prindă, iar eu nu pot să mă întorc.
Nici eu.
Am venit aici să văd cum e lumea. De la un capăt la altul.
Nu vreau să termin înainte să încep.
Flăcările Curajului!
În curând se întunecă.
Dacă plecăm în zori, umbrele vor fi lungi și ne putem ascunde.
Doamne sfinte! Aerul miroase a rahat.
E de la anvelopele care ard. Suntem aproape. Probabil și ei.
Probabil că ajung la Flăcări mâine.
Ne putem odihni. Mergem de 48 de ore.
- Sunt bine. - Ba nu ești.
Nici măcar nu gândești corect.
Dacă nu ne odihnim, ne bate puștiul ăla care spăla pe jos, când i-om prinde.
Huck!
Măiculiță!
Huck!
Înțeleg. Te îngrijorează soarta lor.
Dar, dacă nu avem mintea limpede și nu gândim în ansamblu,
vom ajunge cu o chestie din astea. Sau mai rău.
Deci nu vrei să te culci
și nici nu vrei să-mi spui ce e.
Minunat!
Știi...
tu ai stat în sălbăticie ani întregi
și nu ai povestit nimic despre asta. Știi, da?
Am reputația că sunt puternică și tăcută,
trebuie s-o apăr.
În plus, trecutul e trecut, știi asta.
Eram la...
Eram la universitate.
În Noaptea când a căzut cerul.
Da, mi-ai mai spus.
Imediat ce s-a împuțit treaba, am...
Am plecat.
Trebuia s-o fac.
Voiam să ajung la ei. Înțelegi?
Să ajung la familia mea.
Am vrut să văd dacă erau bine.
Să văd dacă puteam să fiu cu ei la sfârșit.
Am mers două zile.
În principal pe jos.
Te înțeleg.
Poate că erau niște părinți de rahat,
dar erau părinții tăi.
Ai reușit să ajungi?
Mamă! Tată!
Mamă!
Tată! Hai să te ajut și să mergem undeva unde e sigur.
Nu avem nevoie de ajutorul tău.
Hai, mamă! Am venit acasă!
Nu mai contează.
Trecutul e trecut, nu?
Da, așa e.
Dormi puțin, Huck.
Nu trebuie să-mi spui de două ori.
Mai e cam o jumătate de oră până la răsărit.
Geaca ta și a lui Iris sunt elegante.
Silas le-a modificat ca să fie mărimea noastră.
Bunica lui l-a învățat să coasă.
Cine ar fi crezut?
Pot să te întreb ceva?
Nu te deranjează că vom sfârși ca dinozaurii?
Pe tine te deranjează?
Cred că am știut dintotdeauna că așa se va termina.
Sau măcar de când...
Stai! Te eschivezi?
Nu! Eram doar curios.
Nu mă deranjează.
Exact invers.
Până la urmă, trebuia să existe o ultimă generație.
Mă întreb dacă ei știau că sunt ultimii
și, prin urmare, că erau speciali.
Noi suntem ultima generație?
Sau ultimele exemplare,
cum sunt numiți ultimii dintr-o anumită specie.
Asta ne face speciali.
Sunt norocos că știu asta.
Că știu că trebuie să fac ca viața mea să conteze.
Doar atât pot face.
Serios, doar atât putem face.
Suntem ultimele exemplare.
Ultimele exemplare?
Am greșit. Nu suntem ultimii.
Acela ar fi chiar ultimul exemplar dintr-o specie.
Din acestă pseudospecie,
și anume cvartetul nostru care traversează continentul,
ultimul care supraviețuiește
va fi ultimul exemplar.
Viața acestuia
și moartea sa
ne definesc pe toți.
Te deranjează asta?
Da.
Trebuie să plecăm în curând. Soarele începe să răsară.
Da.
Mai ai sprayul cu vopsea?
Da.
AM TRECUT PE AICI
Iisuse!
Am dormit buștean.
Tu ai dormit?
Nu, n-am putut să pun geană pe geană.
Păcat.
Da. Hai să mergem!
Trebuie să mergem spre est.
Asta e! Pe acolo ieșim. Dar trebuie să-i ocolim.
Nu prea mergem spre est.
E esențial să știți încotro vă îndreptați.
Dacă știți ce oră e, aveți o busolă pe cer.
Dacă nu o puteți vedea, mergeți orbește.
Continuați!
Aici nu e vorba să nu dai înapoi.
Aici e vorba de supraviețuire.
Uneori nu poți alege direcția.
Unde e gardul?
Nu-l văd.
Uneori nu apuci să știi unde mergi.
Uite-l!
Pe aici!
Gata! Am reușit.
Am reușit.
Ce naiba?
N-am reușit.
Nici pe-aproape.
„Ultimele exemplare”?
Și-au găsit o poreclă.
Ea vrea să-i găsim.
Iris sau Hope?
Nu știu.
E evident că una dintre ele nu vrea să facă asta.
Una dintre ele vrea să le ajutăm.
Hai să le găsim.
Băi! Ține ritmul!
Nu te las să te strecori ca azi-noapte.
Felix!
Mamă! Tată!
Haide, mamă! Sunt acasă!
Vrei să-mi spui unde ai fost aseară?
Să-mi ucid părinții.
Probabil că aerodromul e după restul Flăcărilor.
Trebuia să fi știut că Flăcările sunt întinse.
Fumul ascundea tot, da? Nimeni n-a văzut.
Voi propune ceva foarte neplăcut,
dar cred că doar asta avem.
Pe acoperiș e o sirenă de tornade.
Dacă ar suna cineva, ar crea o diversiune
pentru ceilalți.
Pentru ceilalți?
Ideea e că persoana care acționează sirena va reuși să coboare.
Vrei să trimiți pe cineva drept momeală?
Nu drept momeală, mai degrabă...
Da, pe post de momeală.
- Dar nu vreau să fac asta, da? - E prea periculos.
Am venit aici toți, plecăm toți.
Dar cum?
Iris.
Ai avut dreptate să-mi pui decizia la îndoială.
Credeam că sunt pregătită.
Voiam să fiu curajoasă.
Voiam să devin ca tine.
Eu nu sunt curajoasă.
Sunt o persoană de rahat care face lucruri de rahat,
pentru că nu mă interesează nimic.
- Nu e adevărat. - Ba da!
Tu ai avut curaj să faci ceva important.
Ceva nebunesc,
care să însemne ceva, și nu doar pentru tine, ci pentru toți.
Ar trebui să fii mândră,
indiferent de situație.
Hai să ne odihnim. Noaptea e un sfetnic bun. e, ci pentru toți.