Tidligere på "The Walking Dead: World Beyond":
Den gravide damen vi så den natten mamma døde,
skremte jeg, og hun skjøt mamma.
Jeg visste det var noe du ikke fortalte meg.
Jeg vil ikke være den alle tror jeg er her.
Tror du at du vil klare å drepe noen hvis vi må?
Jeg ba ham om å la være å dra. Jeg skrek det til ham.
Hvis du vil holde løftet ditt, hjelp oss å finne pappa.
Flott.
Det kodede kartet viser oss
at Borgerrepublikkens forskningsanlegg ligger i New York.
Men vi vet ikke akkurat hvor. Ikke ennå.
Det er atter en grunn til å snu. Jeg bare sier det.
Godt forsøk.
Vi kan ha tatt feil vei et sted,
men denne bør fortsatt lede oss til motorveien.
Vi er snart tomme for forsyninger, og det virker som det skal regne...
Hadde mellomstasjonen Will nevnte båret frukter,
ville vi ha ligget greit an, men...
Slapp av. Vi finner en løsning.
Hvorfor smiler han?
Hvorfor smiler du?
Hvor tror du Borgerrepublikken ligger?
Den kalles "Den skjule byen" av en grunn.
Da folk først begynte å snakke om alliansen vår
med byen, så jeg for meg at den lå under jorden.
Jeg også. Men de raffinerer sitt eget drivstoff,
flyr helikoptre og dyrker mat. Det kan man ikke gjøre under jorden.
Vel, forskningsstedet der faren vår er,
ligger ikke der de holder til.
Kanskje de gjør alle de andre tingene et annet sted også.
Den store produksjonsytelsen deres tyder på et høyt innbyggertall,
så deres tilnærming til sikkerhet,
altså å ikke si hvor de er, vil være forståelig.
Jeg syns det høres ut som tvilsomme greier.
Ja, og meldingene fra faren deres gir grunn til bekymring,
men hvis de har teknologi, jordbruk
og styringssystemer, vil det være lurt å holde seg skjult,
selv om det får andre til å stille spørsmål ved motivene deres.
Vi bør føle oss heldige over at de ikke har tatt over, tatt ting.
Kanskje de har gjort det.
Nei, for vi gjør forretninger med dem. Portland gjør det samme.
-Vi har beskyttelsesavtaler. -Vel, de tok faren vår, så...
Poenget er at vi ikke vet noe.
Derav den lange gåturen, mester.
Hør her.
Vi har akkurat nok mat og vann til å komme oss til Omaha. Det er alt.
Men Omaha ligger til nord, og de er på vei østover.
Ja.
Og det virker ikke som de kommer til å ombestemme seg.
-I hvert fall ikke Iris. -Sant.
Ikke Silas heller.
Har du noen anelse om hvorfor Korderoy valgte å bli med?
Jeg trodde ikke han kjente jentene så godt.
Han kan være løsningen vår.
Kan ikke du snakke med ham? Få ham til å ombestemme seg.
-Jeg tar meg av Hope. -Oppfattet.
Dere! Kom og se på dette!
ADVARSEL HOLD DERE UNNA
Den er verdt å sjekke ut, eller hva?
Ja. Kom an!
Et sted som dette skjult fra omverdenen?
Kanskje vi finner noen forsyninger. Noe å spise med litt flaks.
Og det er ly for regnet.
Jeg har aldri vært inni en ekte videregående skole før.
INSPIRERT TIL Å SVEVE HØYT
HAWKS' HJEMSTED SISTEÅRSELEVER
Går det bra?
Å, faen. Ja, unnskyld.
Jeg prøvde å se om det var noe nyttig der inne
mens vi venter på barnevaktene våre.
Det var ikke stort.
Hei!
Vi kan samle opp litt regn i disse.
Dette stedet er enormt.
Det er ingen spor av tomminger, men det kan allikevel være noen her.
Prioriteringene våre er mat, klær til Hope
og ting vi kan samle opp vann med.
Vi kan like gjerne dra nytte av regnværet.
-Ja. -Ja, som den der.
Godt jobbet.
Vi kan dekke et større område om vi deler oss opp.
Vi klarer å ta vare på oss selv.
Noen lærte oss: "Når alt kommer til alt, handler det om unngåelse.
Å holde avstand er forskjellen på liv...og død."
Så bra. Er det slik jeg høres ut?
Ok...
Silas, la walkietalkien din være påslått. Og...
Elton. Du og jeg skaffer vann. Kom an.
Det vil være en ære.
-Øh, så... -Du...
Vi har ikke snakket stort sammen siden...
Jeg hadde håpet vi kunne ta en prat, men det er greit.
Vi kan gjøre det senere.
Ja visst.
Flott.
Jeg og Silas sjekker første etasje.
Oppfattet.
Dere. Hold øynene oppe, ok? Ha våpnene fremme.
Og hvis dere ser en av dem, så løper dere. Forstått?
Vi møtes her igjen om en time. Vær forsiktig.
"Vær forsiktig."
Det hørte jeg!
Det blir visst du og jeg, småen.
Ja... Det handler om unngåelse...
Ha, ha! Ja.
Dæven.
Hadde folk på seg slike?
Som om de prøvde å se ut som kødder.
Vent nå litt... Gjorde du det?
Det kan jeg ikke si noe om.
Herregud, gi deg!
Jeg er veldig flau på dine vegne nå.
Jeg ville ledd om ikke jeg hadde vært så sulten.
Så... hva skjedde?
Sist vi pratet sammen,
mente du at verden ville gå under og at folk var kjipe.
Nå går du gjennom mange km med tomminger på grunn av en magefølelse.
Tror du det er for sent for meg å endre stil?
Se her. Mulighetene er endeløse.
Du ledet meg og Felix rett til dere.
Ble du dratt inn i dette eller... begynte du å tvile?
Det gjorde jeg.
Men så begynte jeg å betvile tvilen min.
Skal du være ærlig mot meg, eller?
Ja.
Så fort du forteller meg hvor den kule Huck ble av.
For akkurat nå begynner du å høres ut som faren min.
Du møtte ikke opp!
Rektor Kallenbachs kontor? Høres det kjent ut?
Jeg satt der og ventet på deg hele dagen, og du møtte ikke opp.
Akkurat.
-Det, ja. -Så du glemte det.
Vel... jeg skulle dra dit mellom forelesninger,
men så kom jeg på akkurat den rette frasen
å begynne læreboken i avansert immunologi med.
Den som ga meg alle de problemene. Det var da jeg glemte det.
Og etter det hadde jeg en ny forelesning...
Så tenkte jeg at hvis du satt der hele dagen,
ville du kanskje nøle før du utløste flere stinkbomber
i et forsøk på å få skolefri.
Så lurte jeg på om alt som skjedde, bare var et produkt
av bakgrunnsprosessene i hjernen min,
noe som fikk meg til å glemme det igjen frem til...
...akkurat nå.
Så... Vil du fortelle meg hva som foregår med deg?
-Dette begynner å bli en uvane. -De var ikke bare stinkbomber.
De var tidsinnstilte stinkbomber.
De tok to uker å perfeksjonere.
Bare glem det.
Du blir nok frustrert iblant over å ha adoptert en taper som meg.
Du gjorde i det minste en god jobb med Iris.
Byrået fortalte meg og moren din at dere delte babyseng.
Dere to var uadskillelige.
Dere hadde knyttet bånd før vi møtte dere.
Så fort vi fikk se dere, ville vi bare beskytte dere.
Og om ikke vi klarte det, visste vi at dere ville beskytte hverandre.
Du gjorde en god jobb med Iris, og hun gjorde en god jobb med deg.
Jeg har aldri ønsket meg en Iris til.
Jeg elsker deg betingelsesløst.
Jeg bare hater at du ikke ser deg selv slik jeg gjør det.
For du er eksepsjonell.
Jeg må hjelpe Iris før hun svir middagen igjen.
De stinkbombene... Ammoniumsulfid?
Gi deg.
Snarere 60 % dipropylenglykol og 20 % tioglykolsyre.
Det er ikke det jeg ville ha gjort, men...
...det er ikke verst.
Hva skjer?
Jeg har sett et par av de omrissene her.
Det er det første med en lapp på.
-Tror du det er tilfeldig? -Kanskje ikke.
Så noen tok ned alle av en eller annen grunn og glemte én?
Vet ikke. Hvis noen fjernet lappene,
er det kanskje noe der inne som er verdt å skjule.
Kanskje det er forsyninger her allikevel.
Ja. Nå må vi bare finne dem.
Hvor lærte du å gjøre det?
Ikke på videregående.
Ok, ingen her.
Vi ser etter noe å samle opp vann med.
Flasker, begre... Hva som helst som kan forsegles.
Oppfattet.
Så disse bildene du tar...
Vitenskap er din greie, hva?
Det er mer eller mindre min raison d'être, ja.
Du, kom hit.
Ja, løft den opp.
Herlig!
Du vet vel at mye forskning foregår hjemme?
Ja, men denne er mye bedre. Den er fysisk.
Fremfor å studere verden i bøker og laboratorier,
ser jeg den selv og dokumenterer den.
Hva med å hjelpe Iris og Hope med å finne faren sin?
-Hvor passer det inn? -Det vil jeg også gjøre.
De er bekymret for faren sin...
-Jeg vil ikke at de skal bekymre seg. -Du kjente dem knapt fra før.
Ja. Og nå vet jeg alt, fra morgenånde til toalettvaner.
En stor delt opplevelse som dette, knytter en sammen for livet.
Helt uvirkelig.
Suksess!
Jod.
Vannrenselsens hellige gral.
Ta med den.
Greit. Vi er klare til å dra.
Det var ikke her tidligere.
Kommer det fra en tomming?
Den må ha blitt skadet og trukket seg selv vekk.
Kanskje det.
Kanskje ikke.
Silas. Iris, hører du meg?
Silas!
Hold deg bak meg.
Ser ut som en fest.
SADIE HAWKINS BALL
5 BILLETTER IKKE VÆR SEN!
Døren tåler det. Det går bra.
Sadie... Hawkins. Hm.
Hun må ha gått på skole her.
Øh... Neppe særlig nyttig.
Ifølge hvem?
Vi bør dra til lærerværelset ned gangen.
Kanskje vi har hellet med oss der.
La meg prøve.
Det er vannskade.
Gulvet er ujevnt, og dørkarmen har forskjøvet seg.
-Jeg tror den sitter fast for godt. -Gi meg walkietalkien din.
Takk. Felix, hører du meg?
Felix...
-Du, hva... -Kanskje batteriene må lades.
Nei. De har etset.
Du snakker aldri om foreldrene dine.
Hvordan var faren din?
Jeg mener, du var i hæren eller noe sånt, ikke sant?
-Han må ha vært veldig stolt. -Han var det.
Ting blir jo alltid komplisert med fedre, vet du.
Hva mener du?
De bare, du vet...
...viser at de bryr seg på en rar måte noen ganger.
Ja...
Jeg er lei for det, Hope.
Jeg må dra.
For å sette deg i fare på et ukjent sted
for en haug folk du ikke engang kjenner? Seriøst?
De er gode mennesker, Hope. Jeg mener...
De virker i hvert fall som det, og vi og Borgerrepublikken har samme mål.
Vi må stole på dem.
Gode folk ville fortalt deg hvor de bringer deg.
Beklager om jeg ikke stoler på at du av alle mennesker skal se ting klart.
Vel, jeg stoler på hjernen min,
og hjernen min forteller meg at det er riktig å stole på dem.
Enhver mulighet til å undervise
og lære opp flere folk i de tingene vi alle må vite,
må jeg gripe, Hope. Det er... Det er den eneste måten.
Den verdenen du prøver å redde, har gått under.
Det forteller hjernen min meg.
Dette er ikke slutten.
I så fall ville det vært lett, men det er det ikke.
Vi har fortsatt en sjanse, og jeg skal gripe den.
Jeg skal oppføre meg bedre.
Jeg skal slutte å være en fiasko.
Jeg drar ikke på denne reisen på grunn av deg.
-Du er ingen fiasko. -Selvsagt er jeg det.
Du er frustrert, noe som ikke er din skyld.
Hva mener du?
Jeg har ønsket å snakke med deg
en stund om mange ting, men jeg...
Jeg kan ikke akkurat nå.
Men det skal vi når jeg kommer tilbake, og jeg vil komme tilbake.
Det er store saker, men ikke fæle saker.
Husker du at de sa vi ikke kunne kommunisere?
At Borgerrepublikken forbyr både inngående og utgående meldinger?
Vel, jeg har funnet en løsning.
Hva?
Jeg har justert litt gammel teknologi som jeg skal dele
med Omaha-rådet når jeg er tilbake, men ikke før det.
Jeg skal vise innretningen til deg og Iris. Felix vet det allerede...
Han er familie, Hope.
Du har laget en kommunikasjonsinnretning?
Ser du det? Jeg kan også være rampete.
Det ordner seg.
Jeg er glad i deg.
Mer enn du aner.
Får jeg være ærlig om noe?
Ja.
Fremfor å risikere å støte på gudene vet hva rundt hvert hjørne,
kan vi kanskje lokke den frem.
Kjempe mot den på vårt område fremfor dens.
-Kanskje... -Bare hold deg bak meg.
Du.
Går det bra med deg?
Ja. Jeg er bare klaustrofobisk, så jeg vil helst ikke tenke på det.
Denne drar ingensteds.
Kom igjen, vi bør dra videre.
-Vil du ha litt vann? -Ja.
Jeg vet du har dine grunner til å være her ute. Ok?
Men du er ikke klar for dette.
Ingen av dere er det. Jeg vet ikke engang om jeg er det selv.
Det er kanskje ikke noe rundt det hjørnet akkurat nå,
men før eller senere vil det være det.
Og hvis du bryr deg om Iris, Hope eller Silas...
Du har sett denne før, ikke sant?
Har du lurt på hvorfor jeg fikk tatoveringen?
For å minne meg selv på alt jeg noensinne har mistet.
Hvem jeg har mistet.
Jeg mistet foreldrene mine også, Elton.
Akkurat som deg.
Andre også.
Venner.
Personen som lærte meg hvordan jeg skulle dirke opp den låsen der borte.
Helvete.
Jeg kan ikke miste noen flere, ok? Jeg nekter.
Derfor trenger jeg din hjelp. Ok?
Du må hjelpe meg med å overtale de andre til å snu.
Alt jeg ber om, er at du tenker på saken, ok?
Bare tenk på saken.
Kom an.
La oss dra.
-Gjorde en tomming dette? -Nei.
Nei, ikke en tomming.
Se.
Vi må finne de andre, ok? Vi må komme oss ut herfra.
Det som gjorde dette, er kanskje ikke alene.
ER MEST SANNSYNLIG DEN SOM VIL GJØRE TING PÅ SIN EGEN MÅTE
Hvis vi må,
kan vi komme oss forbi tommingen. Komme oss opp en etasje.
Er du tørst?
Hvor fant du...
Under tribunen.
Jeg har aldri drukket brus fra en boks før.
Dæven, så godt det smaker.
Ja.
Tror du de visste hvor bra de hadde det her?
Brus, skoleball, kunstundervisning...
Friheten til å være hvem og hva de ville.
Bortsett fra disse, hadde ikke du alle de tingene ved universitetet?
Jo.
Skulle bare ønske jeg visste da det jeg vet nå.
Kanskje jeg ikke ville ha lagt så mye press på meg selv
til å prøve å gjøre alt godt igjen.
Å leve for alle andre.
Gjøre hva godt igjen?
Greier.
Men én ting skal du vite.
Jeg ville definitivt dratt på flere skoleball. Jeg mener...
Jeg ville ikke vært så redd for å bare... ha det gøy.
Hva med kunst?
Å.
-Hva med det? -Du er... en kunstner.
Du er annerledes nå. Du leder oss.
-Jeg prøver. -Du lykkes.
Du er annerledes også.
Jeg mener, det du gjorde ved Brannen...
Jeg vet hva folk sa om meg.
-Teite folk. -Folk flest.
Ja. Teite folk.
Hvis de sa noe om meg,
snakket om hva de trodde jeg gjorde,
ville jeg høre det hele dagen i hodet mitt. Igjen og igjen.
Det gjør jeg ikke her ute.
Så bra!
Du lovte å spille en sang for meg så fort det var trygt.
Kom igjen.
Vær så snill.
Greit, det er... Det er slik, hva?
Ja.
Å. Øh...
Å.
Jeg visste ikke at...
Du slo meg ikke som en som...
Den var bestemors favoritt.
Vet du hva? Jeg liker den.
Kjellertrappen bør være rett her borte.
Dette stedet er som en labyrint.
Rygg unna.
Nei. Ikke pistolen!
Hva i helvete?
Det er så sprøtt å tenke på alle de gammeldagse dansene. Jeg mener...
Kvinner i ballkjoler som valset til en slik sang.
Det må ha vært så...
...glamorøst.
Da jeg var fire,
tok mamma meg med til en selskapsdans-time på seniorsenteret.
Det var ikke særlig glamorøst.
Avslørt!
Så du kan danse? Ok. Kom igjen, vis meg det.
Jeg kan ikke.
Jeg... Jeg husker ikke.
Jeg tror ikke noe på deg.
Jeg husker det faktisk ikke.
Så...
Kom igjen. Vi kan gjøre det sammen.
Kom igjen...
Den veien.
Øh... Slik, ikke sant?
Jeg tror det.
Ok.
Og... Å!
Ja. Det var... akkurat.
Det kommer seg.
Kom igjen.
Dette klarer vi.
Selvsagt, selvsagt.
Det må finnes en vei rundt den.
Skulle ønske den kunne flytte på seg eller dra sin vei.
Kanskje den står stille av en grunn.
Jeg mener, se på den.
Den oppholder seg i døråpningen som om den står vakt.
Du tror den beskytter ungene sine.
I så fall vet jeg nok hvordan vi skal komme oss rundt den.
Gå sakte.
Kom igjen.
Silas, hører du meg?
Du må følge etter meg, ikke sant?
Fant dem!
Hei! Iris!
Silas, kom igjen.
Den lar seg ikke åpne, tro oss.
Er det en annen vei ut?
Det er en bakvei som leder til kjelleren.
Men det er en tomming der.
Greit, vi drar ned og kommer opp igjen.
Jeg tar meg av tommingen.
Dere to må bli her frem til da. Ok?
Det er noe annet som streifer rundt i gangene.
Og jeg tror ikke den er vennlig.
Du, den "beskytte ungene sine"-greia...
Det var noe jeg lærte i løpet av den lange tiden jeg var der ute.
Det er lett å tro at man tolker en situasjon riktig.
Men noen ganger
foregår noe helt annet
som man ikke visste noe om.
Som hvordan du prøvde å få meg til å snu?
Det var det du gjorde, hva?
-Med alle de spørsmålene. -Du bør det.
For noen dager siden ville jeg gjort det.
Men nå vet jeg at jeg ikke kan gjøre det.
Fedre viser at de bryr seg på en rar måte.
Og kanskje jeg misforsto pappas måte.
Hva mener du?
Før faren min dro,
sa han at det ikke var min skyld at jeg var så frustrert.
Jeg trodde han bare sa dritt i et forsøk på å trøste meg, men...
Kanskje...
Kanskje han prøvde å beskytte meg, som den ulven.
Beskytte deg fra hva da?
Jeg vet ikke. Et eller annet.
Når jeg finner ham, skal jeg spørre.
Fortsatt sulten?
Begynn å pakke ned forsyninger.
Jeg tar meg av denne.
Hører du det?
Ja. Jeg vet ikke hva det er, dog.
-Vi må komme oss forbi tommingen. -Ja.
Øh...
Jeg skal åpne denne døren og...
...når jeg gir beskjed, åpner du den.
-Greit. -Ålreit.
Ok.
Du, du. Se på meg.
Kom igjen, kom igjen.
Akkurat her. Du.
Silas. Døren.
Silas!
Hva er det?
Jeg tror det er et bluss.
Pass øynene dine.
Silas, vær fors...
Silas!
Nei!
Silas? Døren!
Går det bra med deg?
Ja. Hva med deg?
Vi må komme oss ut herfra.
Silas!
Så ekkelt!
Man må jo få omega-3 fra et sted.
Silas, hjelp meg med denne døren.
Hørte du det?
Iris?
Iris!
Hope?
Vi må få opp denne døren. Det er tomminger her inne,
og snart går det skeis.
Iris, vi skal få dere ut derfra. Bare hold ut.
Skynd dere!
Den kommer.
De slutter aldri å komme.
Du vil få en ny start.
Selv hans egen mor vitnet mot ham.
Jeg kan fortsatt ikke tro at de slapp ham inn her.
Fyren bør sitte i fengsel for det han gjorde.
Iris!
Felix!
Silas!
-Felix! -Vi skal få dere ut derfra!
Silas! Stopp!
Silas!
Du, Silas! Silas!
Silas!
Jeg er lei for det.
Da jeg hørte at du skrek...
Ja, jeg vet det. Men det går bra med meg.
Går det bra med oss?
Jeg gikk glipp av mye.
Kanskje om jeg bare hadde...
Eller hvis du...
Vi burde ha snakket sammen.
Vi burde ha fortalt hverandre hva som skjedde den natten.
Da kunne vi ha støttet hverandre.
Det var det vi begge gikk glipp av.
Ja...
Du er en real tøffing, vet du det?
Ja.
Jeg ble bekymret et øyeblikk.
Takk for det.
Jeg bekymrer meg mer for Silas.
Så...
Hvis du hadde en plan for å snu...
Hvordan skulle vi klare det?
Å dra tilbake gjennom Dødsbrannen vil være selvmord.
Avhengig av hvor lang tid det tar...
...å overtale alle, så finnes det andre veier.
-Som hva da? -La meg si det slik.
Vår siste beste mulighet er Mississippi.
Jeg og Huck...
...kan virkelig trenge din hjelp med dette.
Det er slik vi holder alle i live.
Er du med?
Du.
Alle er klare til å dra.
Så...
Dere bør etterlate meg her.
Vel, vi kommer ikke til å etterlate deg her, så...
-Jeg skadet Elton. -Det var et uhell.
Han vet det.
Jeg vet du har hørt hva de sier.
Hva de sa.
Tror du jeg drepte faren min?
Tror du det?
Det er greit.
Uansett hva du tror.
-Jeg bare... -Ikke gjør det.
Det har ikke noe å si.
Kanskje jeg kunne ha gjort det selv.
Kanskje du skulle ha latt meg gjøre det.
Men du har reddet oss to ganger nå.
Det har du gjort, Silas.
Det er det som har noe å si.
Så kom igjen. La oss stelle deg.
Går det bra med deg?
Det gjør det.
Øh, bare vent litt. Unnskyld.
Glemte du ballkronen din eller...
Nei. Nei, jeg ville bare... ta et gruppebilde.
Kom hit, alle sammen.
Jeg trodde du bare dokumenterte ting.
Når begynte du å ta bilder av levende mennesker?
Jeg vet ikke.
Akkurat nå.
Kom igjen. Ålreit.
Smil.
Forsøksperson A402.
Det er bra der, takk.
Forsøkspersonen viste ingen merkbar respons til psykologisk stimuli.
Nekrotisk plasma og hjernevæske tas ut for videre testing.
Resultater sjekkes mot tester
tatt under og umiddelbart etter gjenoppliving.
I morgen begynner vi klimavariasjonstestene som planlagt.
Dette er som sagt forsøksperson A402,
kjent i livet som dr. Samuel Abbott fra Portland i Oregon.
Tusen takk. Bring ut neste forsøksperson.
Der er fint, ja.
Forsøksperson A403. neste forsøksperson.