Anterior în The Walking Dead: World Beyond.
Femeia gravidă pe care am văzut-o în noaptea în care a murit mama.
Eu am speriat-o și ea a împușcat-o pe mama.
Știam că-mi ascunzi ceva.
Nu vreau să fiu cine crede lumea că sunt.
Dacă trebuie să omorâm vreunul, crezi că poți s-o faci?
Eu i-am zis să nu se ducă. Ba nu, am țipat la el să nu se ducă.
Dacă vrei să-ți respecți promisiunea făcută tatei, ne ajuți să-l găsim.
Minunat!
Pe baza hărții codificate pe care v-a dat-o,
știm că laboratorul de cercetare al Republicii Civice e undeva în New York.
Dar nu știm exact unde. Nu încă.
Încă un motiv să ne întoarcem. Spuneam și eu.
Frumoasă încercare!
Cred că n-am luat-o bine,
dar tot ar fi trebuit să ajungem la autostradă.
Vești proaste. Nu mai avem provizii
și se pare că vine ploaia, așa că...
Dacă halta menționată de Will e tot acolo,
ar fi o chestie, dar...
E bine. Găsim noi ceva.
Cum de zâmbește?
De ce zâmbești?
Unde crezi că e Republica Civică?
Se numește „Orașul ascuns” cu un motiv.
Când lumea a început să vorbească despre alianța noastră
cu acest „Oraș ascuns”, credeam că e subteran.
Și eu.
Dar își rafinează propriul combustibil,
au elicoptere, își cultivă propriile culturi.
Nu poți face asta sub pământ.
Laboratorul lor de cercetare, unde e tata,
nu cred că este unde se află și ei.
Poate fac unele chestii în alte părți.
Și totuși, resursele mari de care dispun ar indica
o populație mare și, dacă ar fi așa, modul în care asigură securitatea...
Faptul că nu-și dezvăluie locația ar fi de înțeles.
Mie mi se pare că sunt dubioși.
Așa e, iar mesaje de la tatăl vostru sunt motive de îngrijorare,
dar, dacă au tehnologie, agricultură
și un guvern complex, ar fi inteligent să stea ascunși,
chiar dacă alții le-ar pune la îndoială motivele.
Cumva, ar trebui să ne simțim norocoși
că n-au preluat până acum
- ...controlul. - Nu știm sigur că n-au făcut-o.
Ba știm, pentru că facem comerț cu ei. Și Portland face.
Avem acorduri de apărare.
Dar l-au luat pe tata, deci...
Ideea e că nu știm nimic.
De asta ne și plimbăm atât, amice.
Ascultă!
Avem hrană și apă cât să ajungem la Omaha. Atât.
Doar că Omaha e la nord, și ei se îndreaptă spre est.
Da.
Și, din câte se pare, nu se răzgândesc.
- Cel puțin nu Iris. - Da.
Nici Silas.
Ai idee de ce li s-a alăturat și Reiatul?
Nu credeam că le cunoaște prea bine pe fete.
Poate că puștiul e cheia să se răzgândească.
De ce nu-l abordezi tu? Convinge-l să se răzgândească.
- Eu mă ocup de Hope. - Bine.
Veniți să vedeți asta!
Merită verificat, nu?
Chiar așa! Să mergem!
Un loc ca ăsta, ascuns de lume?
Poate găsim niște provizii, ceva de mâncare dacă avem noroc.
Apoi plecăm prin ploaie.
Nu am fost niciodată într-un liceu adevărat.
LICEUL HVASS INSPIRĂ LA MĂREȚIE
Ești bine?
Rahat! Da, îmi pare rău.
Voiam să găsesc ceva folositor aici
în timp ce așteptăm să se întoarcă „bonele”.
Se pare că nu-s prea multe.
- Hei! - Le folosim să strângem apă de ploaie.
Locul ăsta e imens.
Nici urmă de zombi, dar nu înseamnă că nu-s deloc pe aici.
Prioritățile sunt hrana, hainele pentru Hope
și orice putem folosi pentru a aduna apă.
Să profităm de ploaia torențială de afară.
- Da. - Da, așa.
Bună treabă.
Putem căuta mai bine dacă ne despărțim.
Ne descurcăm și singuri.
Cineva ne-a învățat
că „mai e important e să eviți”.
„Menținerea distanței este diferența dintre viață
și moarte.”
Ești bună. Așa vorbesc eu?
Bine.
Silas, ține-ți stația pornită. Și...
Elton. Tu mergi cu mine după apă, hai!
Sunt onorat.
- Deci... - Hei...
Nu prea am vorbit de când...
Speram să vorbim, dar nu-i nimic.
Putem vorbi mai târziu.
Da, clar.
Bine.
- Eu și Silas vom verifica etajul întâi. - Bine.
Căscați ochii, da? Țineți armele la îndemână.
Dacă vedeți vreunul, fugiți. Ați înțeles?
Ne întâlnim aici într-o oră. Aveți grijă!
„Aveți grijă.”
Te-am auzit!
Se pare că am rămas noi două.
Da. E important să eviți.
Da.
Nici vorbă!
Lumea chiar purta așa ceva?
Voiau să arate ca niște ticăloși.
Stai... Și tu?
Nu pot nici confirma, nici nega.
Doamne, oprește-te!
Mi-e așa jenă pentru tine acum.
Aș râde, dacă nu mi-ar fi atât de foame.
Deci... Ce s-a întâmplat?
Ultima dată când am vorbit,
credeai că lumea se va sfârși și oamenii sunt de rahat.
Iar acum faci mii de kilometri printre zombi fiindcă ai o bănuială?
Crezi că e prea târziu să-mi schimb stilul?
Fii atentă! Opțiunile sunt nelimitate.
Ne-ai condus pe mine și pe Felix la voi.
Ai fost atrasă fără voia ta în asta sau te-ai răzgândit?
Așa e.
Dar m-am răzgândit la răzgândeală.
Vorbești serios cu mine sau nu?
Da.
Când o să-mi spui și tu serios unde a dispărut Huck cea cool.
Pentru că acum începi să semeni tatăl meu.
N-ai venit!
Biroul directorului Kallenback? Mai ții minte?
Te-am așteptat acolo toată ziua, dar tu n-ai venit.
Așa.
Asta era.
Deci ai uitat.
Voiam să vin în pauză,
dar mi-a venit în cap introducerea perfectă
pentru manualul meu de imunologie avansată.
Cel la care mă chinuiam, mai ții minte?
De asta am uitat.
Când mi-am amintit, aveam altă lecție.
Apoi m-am gândit că, dacă stai acolo toată ziua,
poate te gândești de două ori înainte să arunci bombe mirositoare
ca să chiulești de la școală.
Apoi m-am întrebat dacă gândurile mele erau produsul
unor procese de fundal din creier
și așa am uitat din nou,
până acum.
Deci... Vrei să-mi spui ce se întâmplă cu tine?
- Începi să faci asta regulat. - Nu erau bombe mirositoare.
Erau bombe mirositoare cu temporizator.
Mi-a luat două săptămâni să le perfecționez.
Las-o baltă!
Probabil că-ți reproșezi uneori că ai ales o ratată ca mine.
Cel puțin te-ai descurcat bine cu Iris.
Agenția ne-a spus mie și mamei tale că stăteați împreună în pătuț.
Erați inseparabile.
Erați legate înainte să vă întâlnim noi.
De când v-am văzut pe amândouă, am vrut să vă protejăm.
Știam că, dacă nu vom reuși, vă veți proteja una pe alta.
Tu te-ai descurcat bine cu Iris și ea cu tine.
Nu mi-am dorit niciodată o altă Iris.
Te iubesc necondiționat.
Urăsc că tu nu te vezi cum te văd eu.
Pentru că ești excepțională.
Trebuie să mă duc s-o ajut pe Iris înainte să ardă cina din nou.
Zi-mi despre bombele ale mirositoare... Sulfat de amoniu?
Te rog!
Dipropilen glicol 60% și acid tioglicolic 20%.
Nu aș fi folosit așa ceva,
dar nu e rău.
Ce faci?
Am văzut chestiile astea pe aici.
E prima cu un semn real.
Crezi că e din întâmplare?
Poate că nu.
Cred că le-a dat cineva jos pe toate,
- ...dar a ratat una? - Nu știu.
Dacă a dat cineva jos semnele,
înseamnă că acolo e ceva ce merită ascuns.
Poate avem ocazia să ne aprovizionăm.
Da.
Trebuie doar să le găsim.
Unde ai învățat să faci asta?
Nu în liceu.
Bine, e în regulă.
Căutăm orice în care putem strânge apă.
Sticle, pahare... Orice se închide ermetic.
Am înțeles.
Pozele pe care le faci...
Îți place știința?
E menirea mea în viață, da.
Vino aici!
Da, ia aia!
Frumos!
Știi că și acasă se fac cercetări, da?
Așa e, dar aici e mai bine. E visceral.
În loc să studiez lumea din cărți și laboratoare,
o văd cu ochii mei și documentez tot.
Cum rămâne cu ajutatul lui Iris și Hope să-și găsească tatăl?
Ai timp și pentru asta?
Da, sigur.
Sunt îngrijorate pentru tatăl lor...
- Nu vreau să se îngrijoreze. - Dar abia le cunoșteai.
Da.
Acum știu tot, de la respirația de dimineață până la cum merg la baie.
O experiență monumentală ca asta
te leagă pe viață.
Ireal.
Am dat lovitura!
Iod.
Sfântul Graal al purificării apei.
Tu ia asta și...
Bine. Hai să mergem!
Chestia asta nu era aici înainte.
E de la un zombi?
Era rănit și s-a târât pe aici.
Poate că da.
Poate că nu.
Silas! Iris, recepționezi?
Silas!
Stai în spatele meu!
Parcă e o petrecere.
Ușa rezistă. Nu-i nimic.
Sadie Hawkins.
Probabil a făcut școala aici.
Nu cred că e prea folositoare.
Cine spune?
Ar trebui să ne ducem la cancelaria de pe hol.
Poate avem mai mult noroc acolo.
Lasă-mă pe mine!
S-a stricat din cauza apei.
Podeaua s-a denivelat și a deformat cadrul ușii.
E complet blocată.
Dă-mi stația de emisie!
Mulțumesc! Felix, recepționezi?
Felix...
Hei, ce...
Poate trebuie încărcate bateriile.
Nu. Sunt corodate.
Nu vorbești niciodată despre părinții tăi.
Cum era tatăl tău?
Ai fost în armată, nu?
- Probabil era foarte mândru. - Era.
Întotdeauna e complicat cu tații, nu?
Ce vrei să spui?
Știi tu,
uneori au un mod ciudat de a arăta că le pasă.
Da.
Îmi pare rău, Hope.
dar trebuie să plec.
De ce? Te pui în pericol cine știe unde
pentru unii pe care nici nu-i cunoști?
Serios?
Sunt oameni buni, Hope. Vreau să spun...
Așa par. Obiectivele Republicii Civice sunt aceleași cu ale noastre.
Trebuie să avem încredere în ei.
Oamenii buni ți-ar spune unde te duc.
Și-mi pare rău, dar n-am încredere în tine
să vezi lucrurile clar acum.
Am încredere în mintea mea,
iar ea îmi spune că e clar că pot avea încredere în oamenii ăștia.
O șansă să predau unor oamenii dornici de învățare,
să formez oameni în domeniile pe care trebuie să le cunoaștem...
Asta e calea înainte, Hope, e...
E singura cale.
Lumea pe care încerci s-o salvezi nu mai există.
Asta îmi spune mintea mea.
Ăsta nu-i sfârșitul lumii.
Dacă ar fi, ar fi ușor, dar nu e.
Mai avem o șansă. Trebuie să o folosesc.
Voi fi mai cuminte.
Nu voi mai fi o ratată.
Nu plec din cauza ta.
Nu ești o ratată.
Ba sunt!
Ești frustrată, dar nu este vina ta.
Ce vrei să spui?
Am vrut să vorbesc cu tine
de ceva timp, despre mai multe chestii, dar...
Nu pot acum.
Vom vorbi când mă întorc, și mă voi întoarce sigur.
Sunt chestii importante, dar nu negative.
Știi că au spus că nu putem comunica?
Că Republica Civică nu permite intrarea și ieșirea mesajelor?
Am inventat ceva.
Ce?
Am modificat un aparat vechi și voi vorbi despre asta
Consiliului Omaha când revin, nu înainte.
Vă arăt ție și surorii tale dispozitivul.
- Felix știe deja... - Felix?
El face parte din familie, Hope.
Ai făcut un dispozitiv de comunicații?
Vezi? Și eu pot fi personaj negativ.
O să fie bine.
Te iubesc!
Mai mult decât vei ști vreodată.
Pot să fiu sincer într-o privință?
Da.
În loc să dăm colțul și să dăm peste cine știe ce,
mai bine-l scoatem în teren deschis.
Îl înfruntăm pe terenul nostru, nu pe al lui.
- Poate... - Stai după mine!
Ești bine?
Sufăr de claustrofobie, încerc să nu mă gândesc la asta.
Ăsta nu pleacă nicăieri.
Haide, să continuăm.
- Vrei apă? - Da.
Înțeleg că ai motive să te afli aici. Da?
Dar nu ești pregătit pentru asta.
Niciunul nu e. Nici eu nu cred că sunt.
Poate că acum n-a fost nimic după colț,
dar, mai devreme sau mai târziu, va fi, da?
Dacă-ți pasă de Iris, Hope sau Silas...
Ai mai văzut asta, nu?
Știi de ce mi-am făcut tatuajul ăsta?
Ca să-mi reamintească de tot ce am pierdut.
Pe cine am pierdut.
Și eu mi-am pierdut părinții, Elton.
La fel ca tine.
Și pe alții.
Prieteni.
Pe omul care m-a învățat cum să sparg broasca aia de acolo.
Rahat!
Nu pot să mai pierd pe nimeni, da? Nu mai vreau.
De asta trebuie să mă ajuți.
Vreau să mă ajuți să-i conving pe ceilalți să se întoarcă.
Nu-ți cer decât să te gândești la asta, da?
Gândește-te!
Haide!
Hai să mergem!
Un zombi a făcut asta?
Nu.
Ascultă!
Trebuie să-i găsim pe ceilalți, da? Trebuie să ne cărăm de aici.
Cine a făcut asta poate nu e singur.
CEL MAI PROBABIL SĂ-ȘI URMEZE PROPRIUL DRUM
Dacă chiar e nevoie,
putem să trecem de zombi. Să urcăm la etaj.
Ți-e sete?
Unde le-ai găsit...
Sub tribune.
N-am mai băut suc într-o cutie până acum.
Mamă, ce bun e!
Da.
Crezi că știau cât de bine o duc?
Suc, baluri, ore de artă...
Libertatea de a fi orice vrei.
Nu aveai toate astea la universitate?
Ba da.
Mi-aș fi dorit să știu atunci ce știu acum.
Poate nu m-aș fi forțat atât
să încerc să compensez tot.
Să trăiesc pentru ceilalți.
Ce să compensezi?
Chestii.
Dar îți voi spune un lucru.
M-aș fi dus la dans mai des. Adică...
Nu mi-ar fi fost atât de teamă să mă distrez.
Cum rămâne cu arta?
Ce e cu ea?
Ești artistă.
Ești diferită acum. Ne conduci.
Da. Încerc.
O faci.
Și tu ești diferit.
Cum te-ai descurcat la Flăcări...
Știu cum vorbeau oamenii despre mine.
Oamenii proști.
Majoritatea oamenilor.
Da. Oamenii proști.
Când auzeam ce spun despre mine,
ce presupuneau că făcusem,
îmi rămânea în minte toată ziua. Încontinuu.
Aici nu mai e așa.
Bun!
Ai promis că-mi pui o melodie când suntem în siguranță.
Haide!
Te rog!
Bine, e...
- Așa, da? - Da.
Nu mi-am dat seama...
N-am crezut că ești...
Era preferata bunicii.
Știi ce?
Îmi place.
În față ar trebui să fie scara spre subsol.
Locul ăsta e un labirint.
Du-te înapoi!
Nu. Nu arma!
Ce dracu'?
Ce nebunie trebuie să fi fost vechile baluri!
Femei în rochii elegante valsând pe aceste melodii.
Trebuie să fi fost atât de...
plin de farmec.
Când aveam patru ani,
bunica m-a trimis la cursuri de dans la clubul pensionarilor.
N-a fost așa de plin de farmec.
Te-am prins!
Deci știi să dansezi. Bine. Haide, arată-mi!
Nu pot.
Eu nu... Nu-mi amintesc.
Nu te cred.
Chiar nu-mi amintesc.
Deci...
Haide! Dansăm împreună.
Haide!
Pe aici!
Așa, nu?
Cred că da.
Bine.
Și...
Da, așa a fost bine. Excelent.
Hai că ne descurcăm.
Haide!
Ne pricepem.
Desigur.
Trebuie să putem trece de el.
Măcar dacă s-ar mișca sau dacă ar pleca.
Poate că nu se mișcă dintr-un motiv.
Uită-te la el!
Stă în ușă ca și cum ar fi de pază.
Crezi că își apără puii.
Dacă am dreptate, cred că știu cum o putem ocoli.
Mergi încet!
Haide!
Silas, recepționezi?
Trebuie să mă urmărești, nu?
I-am găsit!
Iris!
Silas, haide!
Nu se deschide, crede-ne!
Există o altă cale de ieșire?
E o cale prin spate, trece prin subsol.
Dar e un zombi acolo.
Bine. Coborâm și apoi urcăm.
Mă ocup eu de zombi.
Voi doi rămâneți aici până atunci. Bine?
Mai e ceva care bântuie pe holurile astea.
Și nu cred că e prietenos.
Care e faza cu „își apără puii”?
Ceva ce am învățat cât am stat în sălbăticie.
E ușor să ți se pară că ai evaluat bine situația.
Însă uneori
se întâmplă tot felul de chestii
de care n-ai nicio idee.
Ca acum, când încerci să mă faci să mă întorc?
Despre asta e vorba, nu?
Mă refer la toate întrebările astea.
Ar trebui.
Acum câteva zile, aș fi făcut-o.
Dar acum știu că nu pot.
Tații au un mod ciudat de a arăta că le pasă.
Poate că n-am înțeles bine ce făcea tata.
Ce vrei să spui?
Înainte ca tata să plece,
mi-a spus că nu era vina mea că eram atât de frustrată.
Credeam că spune asta ca să mă îmbuneze,
dar poate...
Poate încerca să mă protejeze, ca lupul ăla.
Să te protejez de ce?
Nu știu. De ceva.
Când îl voi găsi, îl voi întreba.
Încă ți-e foame?
Începe să iei din provizii.
Eu rezolv asta.
Ai auzit?
Da. Dar nu știu ce este.
Trebuie să trecem de zombi.
Da.
Eu deschid ușa asta
și, când îți spun, tu o deschizi pe aia.
- Bine. - Da.
Bine.
Uită-te la mine!
Haide!
Chiar aici!
Silas. Ușa!
Silas!
Ce este?
Cred că e o rachetă de semnalizare.
Ai grijă la ochi!
Silas, ai grijă...
Silas!
Nu.
Silas? Ușa!
Ești bine?
Da. Tu?
Trebuie să plecăm de aici.
Silas!
Ce scârbos!
Trebuie să luăm omega 3 din ceva.
Silas, ajută-mă cu ușa asta!
Ai auzit?
Iris?
Iris!
Hope?
Trebuie să deschidem ușa, sunt zombi aici
și situația nu e bună.
Iris, te scoatem de acolo. Rezistă!
Grăbiți-vă!
Vine.
Nu se opresc niciodată.
Beneficiezi de un nou început.
Chiar și mama lui a depus mărturie împotriva lui.
Tot nu-mi vine să cred că l-au lăsat să vină aici.
Tipul merită să fie în închisoare pentru ce a făcut.
Felix!
Iris!
- Te scoatem noi de acolo! - Felix! Grăbește-te!
Silas! Oprește-te!
Silas!
Îmi pare rău.
Când te-am auzit țipând...
Da, știu. Sunt în regulă.
Noi suntem în regulă?
Am ratat foarte multe.
Dacă aș fi fost...
Sau dacă tu...
Ar fi trebuit să vorbim.
Ar fi trebuit să ne spunem una alteia ce s-a întâmplat în noaptea aia.
Ne-am fi ajutat una pe cealaltă.
Asta ne-a lipsit amândurora.
Da.
Ești la fel de tare precum costumul tău reiat, puștiule.
Da.
M-ai făcut să mă îngrijorez.
Mulțumesc!
Sunt mai îngrijorat de Silas.
Deci...
Dacă aveți un plan de întoarcere,
cum l-ați pune în aplicare?
Ar fi sinucidere curată să trecem iar prin Flăcări.
În funcție de cât timp ne trebuie
să-i convingem pe toți, vedem noi cum facem.
De exemplu?
Îți spun asta.
Ultima noastră șansă e Mississippi.
Huck și cu mine...
Ne-ar prinde bine ajutorul tău.
Așa rămâne toată lumea în viață.
Te bagi?
Hei!
Toată lumea e gata de plecare.
Deci...
Ar trebui să mă lăsați aici.
Nu te lăsăm aici, deci...
L-am rănit pe Elton.
A fost o greșeală.
El știe asta.
Știu că auzeai ce se spunea.
Ce se spunea.
Tu crezi că mi-am ucis tatăl?
Crezi?
E în regulă.
Orice ai crede...
- ...eu doar... - Nu.
Nu contează.
Poate puteam s-o fac singură.
Poate ar fi trebuit să mă lași.
Dar ne-ai salvat. Ba chiar de două ori.
Tu ai făcut asta, Silas.
Asta e ce contează.
Haide!
Hai să te speli.
Sunteți în regulă?
Ești tare.
Stați puțin!
Ți-ai uitat coroana de la bal sau...
Nu, voiam o poză de grup.
Haideți, toată lumea în cadru!
Credeam că folosești camera doar pentru documentare.
De când fotografiezi oameni normali?
Nu știu.
De acum.
Așa.
Zâmbiți!
Subiectul de testare A402.
E bine acolo, mulțumesc.
Subiectul nu prezintă reacții sesizabile la stimuli psihologici.
Extragem plasmă necrozată și lichid cerebral pentru analize.
Rezultatele trebuie comparate cu testele
efectuate în timpul reanimării și imediat după.
Mâine vom începe testele cu climă variată, conform programului.
Acesta e subiectul de testare A402,
cunoscut ca dr. Samuel Abbott când era în viață, din Portland, Oregon.
ST A4.0.2
Mulțumesc! Adu-mi celălalt subiect de testare.
E bine acolo, mulțumesc.
Subiectul de testare A403. t subiect de testare.