Tidigare i "The Walking Dead: World Beyond":
Den gravida kvinnan vi såg natten då mamma dog.
Jag skrämde henne och hon sköt mamma.
Jag visste att det var nåt du inte berättade.
Jag vill inte vara den alla tror att jag är.
Klarar du att döda några om vi måste?
Jag sa åt honom att inte åka. Jag skrek åt honom.
För att hålla ditt löfte till pappa måste du hjälpa oss.
Fint.
Enligt den kodade kartan
finns Medborgarrepublikens anläggning för forskning i delstaten New York.
Vi vet inte exakt var ännu.
Desto större anledning att vända. Jag säger det bara.
Försöka duger.
Vi kanske har gått fel
men den här vägen borde leda till landsvägen.
Förnödenheterna är snart slut och det kommer att regna.
Om vägstationen Will nämnde hade funkat
hade det varit en sak, men...
Det är lugnt. Vi löser det.
Varför ser han så glad ut?
Varför ser du så glad ut?
Var tror du Medborgarrepubliken finns?
Det kallas ju "Den dolda staden" av en orsak.
När jag först hörde talas om en allians
med en dold stad trodde jag den låg under jord.
Jag med. Men de tar fram eget bränsle,
flyger helikopter och bedriver jordbruk. Det går inte under jord.
Forskningsanläggningen där vår pappa finns,
det är inte där de är.
De kanske gör det där andra nån annanstans också.
De har en stor produktion, det tyder på en stor befolkning.
Då är deras säkerhetstänk,
att inte berätta var de är, förståeligt.
Jag tycker det låter skumt.
Ja, och meddelandena från er far är oroande.
Men om de har teknologi och jordbruk
och myndighetssystem är det smart att hålla sig gömd,
även om andra ifrågasätter ens motiv.
Det är tur att de inte har tagit över och börjat ta saker.
Det kanske de har.
Nej, vi bedriver ju handel med dem. Portland också.
-Vi har ett gemensamt försvarsavtal. -Men de tog vår pappa.
Sanningen är att vi inte vet.
Därav denna långvandring.
Hör här:
Maten och vattnet räcker bara till Omaha.
Men Omaha ligger norrut, de går österut.
Ja.
Och de verkar inte ändra sig.
I alla fall inte Iris.
Inte Silas heller.
Vet du varför manchesterkostymen följde med?
Jag visste inte ens att han kände tjejerna.
Han kan gå att påverka.
Prata med honom, få honom att ändra sig.
Jag tar hand om Hope.
Kom och titta!
TILLTRÄDE FÖRBJUDET
Det är värt att kolla.
Ja. Kom.
Stället är helt undangömt.
Om vi har tur kanske vi hittar nåt ätbart.
Vi kan vänta ut regnet.
Jag har aldrig varit inne i en riktig high school.
HVASS HIGH SCHOOL INSPIRERAS TILL STORDÅD
HAWKS HEMMAARENA
Hur gick det?
Fan. Bra, sorry.
Jag ville hitta nåt användbart
innan barnvakterna kommer tillbaka.
Det fanns inget.
Hej!
Vi kan samla regnvatten i de här.
Stället är enormt.
Vi såg inga tomma, men det betyder inte att det inte finns några.
Vi behöver mat, kläder till Hope,
och nåt för att samla upp vatten.
Vi kan lika gärna dra nytta av ösregnet.
-Ja. -Såna saker, ja.
Bra jobbat.
Det går fortare om vi delar på oss.
Vi klarar oss själva.
Nån sa till oss: "Allt handlar om att undvika dem."
"Att hålla avstånd gör skillnaden mellan liv och död."
Är det så jag låter?
Okej...
Silas, låt din walkie-talkie vara på. Och...
Elton. Du och jag fixar vatten.
Det vore en ära.
Jo, du...
Vi har inte pratat sen...
Jag ville prata, men det är lugnt.
Vi kan prata senare.
Visst, absolut.
Okej.
Vi kollar första våningen.
Uppfattat.
Håll ögonen öppna, okej? Var redo med vapnen.
Ser ni en så springer ni. Uppfattat?
Vi ses här om en timme. Var försiktiga.
"Var försiktiga."
Jag hörde nog!
Det blir vi två, tjejen.
Ja. Det handlar om att undvika...
Ja!
Lägg av.
Brukade folk ha såna?
Försökte de se korkade ut?
Vänta. Hade du såna?
Inga kommentarer.
Gud, sluta!
Jag skäms å dina vägnar.
Jag skulle skratta om jag inte vore så hungrig.
Så...vad hände?
Sist vi pratade
skulle jorden gå under och folk var skit.
Nu gör du en långresa bara så där.
Tror du det är för sent att byta spår?
Valmöjligheterna är oändliga.
Du ledde mig och Felix till er.
Tvingades du iväg? Eller har du bara ändrat dig?
Ja, först.
Men sen ändrade jag mig igen.
Tänker du säga som det är?
Visst.
Om du berättar var schysta Huck tog vägen.
Just nu låter du precis som pappa.
Du kom aldrig.
Rektor Kallenbachs kontor. Låter det bekant?
Jag väntade hela dagen och du kom aldrig.
Jaha.
-Det där. -Du glömde.
Jag tänkte gå dit mellan två lektioner,
men så kom jag på rätt formulering
för förordet till immunologiläroboken.
Det där som strulade så mycket. Då glömde jag.
Sen hade jag en till lektion.
Jag tänkte att om du satt där hela dagen
kanske du skulle tänka dig för innan du gjorde stinkbomber
för att slippa skolan.
Sen undrade jag om allt som hände bara var
bakgrundprocesser i min hjärna.
Det fick mig att glömma det igen tills...
...nu.
Tänker du berätta vad det är med dig?
-Det händer ofta... -Det var inte bara stinkbomber.
Det var tidsinställda stinkbomber.
De tog två veckor att göra.
Glöm det.
Du måste ångra att du valde en odugling som mig.
Du lyckades åtminstone med Iris.
På byrån sa de till mig och mamma att ni låg i samma spjälsäng.
Ni var oskiljaktiga.
Ni höll ihop innan ni kom till oss.
Så fort vi fick syn på er, båda två, ville vi bara beskydda er.
Och om vi inte kunde skulle ni skydda varann.
Du lyckades med Iris. Och hon lyckades med dig.
Jag har aldrig önskat mig ännu en Iris.
Jag älskar dig utan förbehåll.
Jag önskar att du kunde se dig själv som jag gör.
För du är exceptionell.
Jag kollar att Iris inte bränner vid middagen.
De där stinkbomberna... Ammoniumsulfid?
Lägg av.
Det var 60 % dipropylenglykol och 20 % tioglykolsyra.
Jag skulle inte ha gjort så, men...
Inte illa.
Läget?
Jag har sett fler såna linjer.
Det är den första med en skylt.
-Är det oavsiktligt? -Kanske inte.
Så nån har tagit ner alla skyltar, men glömde en?
Vet inte. Om nån rev ner skyltarna
kanske det finns nåt gömt där.
Kanske förnödenheterna vi behöver.
Ja. Vi måste bara hitta dem.
Var har du lärt dig det där?
Inte i high school.
Det är grönt.
Leta efter nåt vi kan samla vatten i.
Flaskor, glasbägare. Allt som går att försluta.
Det är uppfattat.
De här bilderna du tar.
Du gillar naturvetenskap, va?
Det är väl mitt raison d'être.
Du, kom hit.
Ta den där.
Härligt!
Du vet väl att det pågår forskning hemma?
Ja, men det här är mycket bättre.
I stället för att bara läsa om världen
får jag se och dokumentera den själv.
Det här med att hitta Iris och Hopes pappa.
-Hur är det med det? -Det är också viktigt.
De är oroliga för honom.
-Jag vill inte att de oroar sig. -Du kände dem knappt.
Nu vet jag allt om dem, inklusive badrumsbestyr.
En sån här stor händelse gör att man knyter starka band.
Visst.
Kolla!
Jod.
Vattenreningens heliga graal.
Ta med den.
Okej. Nu är vi klara.
Så där var det inte förut.
Är det spår av en tom?
Den måste ha skadats och släpat sig bort.
Kanske.
Kanske inte.
Silas? Iris, hör ni mig?
Silas!
Håll dig bakom mig.
Har de haft fest?
SADIE HAWKINS SKOLDANS
KOM INTE FÖR SENT!
Dörren är stängd. Ingen fara.
Sadie... Hawkins.
Hon måste ha gått i skola här.
Inte så användbart kanske...
Enligt vem?
Vi borde gå till lärarrummet.
Det kanske finns nåt där.
Jag försöker.
En vattenskada.
Golvet är ojämnt, dörren sitter fast.
-Den går nog inte att öppna. -Ge mig din walkie.
Tack. Felix, hör du mig?
Felix?
-Varför... -Batterierna kanske måste laddas.
De har korroderat.
Du pratar aldrig om dina föräldrar.
Hurdan var din pappa?
Du var ju i det militära.
-Var han stolt? -Det var han.
Det är alltid komplicerat med pappor.
Vad menar du?
De har liksom...
...ett konstigt sätt att visa att de bryr sig ibland.
Ja...
Jag är ledsen, Hope.
Jag måste åka.
Försätta dig i fara nånstans
för en massa människor du inte ens känner?
De är bra människor, Hope.
Det verkar i alla fall så. Medborgarrepublikens mål är våra mål.
Vi måste lita på dem.
Bra människor skulle berätta vart de för dig.
Jag vet inte om du ser sansat på situationen.
Jag litar på min hjärna.
Den säger åt mig att lita på det här människorna.
Om jag får undervisa folk
och lära dem sånt vi behöver veta...
Det är vägen framåt, Hope. Den enda vägen.
Världen du försöker rädda är slut.
Det är vad min hjärna säger.
Det här är inte slutet.
I så fall hade det varit enkelt, men det är det inte.
Vi har en chans. Jag tänker ta den.
Jag ska bättra mig.
Jag ska sluta vara så misslyckad.
Jag reser inte bort på grund av dig.
-Du är inte alls misslyckad. -Klart jag är.
Du är frustrerad. Och det är inte ditt fel.
Vad menar du?
Jag ville prata med dig.
Om en massa saker, jag bara...
Jag kan inte just nu.
När jag återvänder ska jag göra det. Och jag kommer att återvända.
Det är viktiga saker, men inte farliga saker.
De sa ju att vi inte fick kommunicera.
Medborgarrepubliken tillåter inte några meddelanden.
Jag har tänkt ut en sak.
Vad då?
En ny version av gammal teknologi som jag ska dela
med Omaha-rådet när jag kommer tillbaka, inte förr.
Jag ska visa dig och din syster, Felix vet redan.
Han hör till familjen, Hope.
Har du skapat en kommunikationsenhet?
Där ser du. Jag kan också vara olydig.
Allt kommer att bli bra.
Jag älskar dig.
Mer än du kan förstå.
Får jag säga en sak?
Visst.
I stället för att gå runt i blindo och råka stöta på nåt,
kanske vi kan locka fram den.
Så att vi har övertaget, så att säga.
-Kanske... -Håll dig bara bakom mig.
Du.
Är allt bra?
Ja, men jag har klaustrofobi och vill inte tänka på det.
Den sitter där den sitter.
Kom, vi måste fortsätta.
-Vill du ha vatten? -Visst.
Jag fattar att du har dina skäl till att vara här.
Men du är inte redo.
Det är ingen av er. Kanske inte ens jag.
Det kanske inte finns nåt farligt runt hörnet nu.
Men nån gång kommer det att finnas det.
Om du bryr dig om Iris, Hope och Silas...
Du har sett den här, va?
Vet du varför jag tatuerade mig?
För att påminna mig själv om allt jag har förlorat.
Personer jag har förlorat.
Jag har förlorat mina föräldrar.
Precis som du.
Andra också.
Vänner.
Personen som lärde mig att dyrka upp lås.
Fan.
Jag vill inte förlora nån mer. Jag kan inte.
Just därför behöver jag din hjälp. Okej?
Hjälp mig att övertala de andra att vända om.
Jag ber dig bara att tänka över det.
Tänk över det.
Kom nu.
Vi går.
-Har en tom gjort det här? -Nej.
Nej du.
Lyssna.
Vi måste hämta de andra och sticka härifrån.
Den som gjorde detta kanske inte är ensam.
KOMMER TROLIGEN ATT GÅ SIN EGEN VÄG
Om vi måste
kan vi ta oss förbi den tomme och gå en trappa upp.
Törstig?
Var hittade du...
Under bänkarna.
Jag har aldrig druckit läsk ur en burk.
Jäklar vad gott.
Ja.
Tror du att de förstod hur bra de hade det?
Läsk, skoldanser, konstlektioner...
Friheten att bli vilka de ville.
Förutom läsken, hade du inte allt det på universitetet?
Jo.
Jag önskar bara att jag hade vetat det jag vet nu.
Då kanske jag inte hade pressat mig så hårt
för att gottgöra allt.
För att leva åt alla andra.
Gottgöra vad då?
Allt möjligt.
Men en sak säger jag dig:
Jag hade helt klart gått på fler danser.
Jag hade inte varit så himla rädd för att bara...ha kul.
Konsten då?
Åh.
-Vad är det med den? -Du är ju en konstnär.
Du är annorlunda nu. Du leder oss.
-Jag försöker. -Det gör du.
Du är också annorlunda.
Det du gjorde vid Den stora branden...
Jag vet att folk pratade om mig.
-Korkade människor. -De flesta människor.
Ja. Korkade människor.
Om de sa nåt om mig,
pratade om vad de tror att jag gjorde...
Då hörde jag det hela dagen, inne i huvudet. Om och om igen.
Det gör jag inte här ute.
Bra.
Du lovade att spela en låt när vi var trygga.
Kom igen.
Snälla.
Man gör så här, va?
Ja.
Oj...
Åh.
Jag visste inte att...
Jag trodde inte att du...
Det var farmors älsklingssång.
Vet du vad? Jag gillar den.
Källartrappan borde vara där framme.
Det är rena labyrinten.
Backa.
Nej, inte pistolen!
Vad fan?
Det känns helt galet när man tänker på gammaldags danser.
Kvinnor i balklänningar som dansade vals till sån här musik.
Det måste ha varit så...
...glamoröst.
När jag var fyra år
tog farmor med mig på sina tiodanslektioner på seniorcentrumet.
Det var inte särskilt glamoröst.
Jaså!
Då kan du dansa. Kom igen, då. Visa mig.
Nej.
Jag...jag minns inte.
Jag tror dig inte.
Jag minns verkligen inte.
Så...
Kom igen, vi gör det tillsammans.
Kom nu.
Däråt.
Man gör så här, va?
Jag tror det.
Okej.
Och...
Det var... Okej.
Det tar sig.
Kom igen.
Vi fixar det.
Såklart, såklart.
Det måste gå att komma förbi.
Om den bara kunde ge sig av.
Den kanske stannar av en orsak.
Se på den.
Det är som att den vaktar dörren.
Du tror den skyddar sina ungar.
I så fall vet jag hur vi tar oss förbi.
Rör dig sakta.
Kom.
Silas, hör du mig?
Du måste följa efter mig.
Där är de.
Iris!
Silas, kom hit.
Dörren går inte att öppna.
Finns det en annan väg ut?
En bakdörr som leder till källaren.
Men det finns en tom där.
Vi går ner och sen upp den vägen.
Jag tar hand om den tomme.
Ni två måste stanna här tills dess, okej?
Det är nåt annat som stryker runt i korridorerna.
Och det är inte vänskapligt inställt.
Det här med att skydda sina ungar...
En sak jag lärde mig medan jag var där ute...
Det är lätt att tro att man har koll på situationen.
Men ibland
är det nåt annat som pågår
som man inte hade en aning om.
Som att du försöker få mig att vända?
Visst är det så?
-Alla frågor... -Du borde vända.
För några dagar sen hade jag gjort det.
Nu vet jag att jag inte kan.
Pappor har ett konstigt sätt att visa att de bryr sig.
Jag kanske bara missförstod min pappa.
Vad menar du?
Innan pappa åkte
sa han att det inte var mitt fel att jag var frustrerad.
Jag trodde han bara försökte få mig att må bättre, men...
Kanske...
Han kanske försökte skydda mig, precis som vargen.
Skydda dig från vad?
Vet inte. Nåt.
När jag hittar honom ska jag fråga.
Fortfarande hungrig?
Börja packa förnödenheter.
Det här fixar jag.
Hör du?
Ja. Men jag vet inte vad det är.
Vi måste ta oss förbi den tomme.
Jag öppnar den dörren, och...
När jag säger till öppnar du den där.
Okej.
Hallå! Kolla på mig!
Kom hit.
Häråt.
Silas. Dörren.
Silas!
Vad är det?
Ett nödbloss.
Akta ögonen.
Silas, akta...
Silas!
Nej!
Silas? Dörren!
Allt bra?
Ja. Du?
Vi måste härifrån.
Silas!
Usch!
Vi behöver omega-3.
Silas, hjälp mig med dörren.
Hörde du?
Iris?
Iris!
Hope?
Vi måste få upp dörren, det finns tomma här.
Det här är inte bra.
Iris, vi ska få ut dig. Håll ut.
Skynda er!
Den kommer.
De kommer alltid.
Du får börja om.
Hans egen mamma vittnade emot honom.
Att de släppte in honom...
Han borde fängslas för det han gjorde.
Iris!
Felix!
Silas!
-Felix! -Vi ska få ut er!
Silas! Sluta!
Silas!
Silas! Silas!
Silas!
Förlåt.
När jag hörde dig skrika...
Ja. Jag vet. Men jag mår bra.
Gör vi det?
Jag har gått miste om mycket.
Kanske om jag bara hade...
Eller om du...
Vi borde ha pratat.
Vi borde ha berättat för varann vad som hände den natten.
Då hade vi funnits där för varann.
Det har båda gått miste om.
Ja...
Du gör skäl för Tuffy Stitch-kostymen, du är tuff.
Ja.
Jag var orolig där ett tag.
Tack.
Jag är mer orolig för Silas.
Så...
Om vi nu skulle vända...
Hur skulle vi göra?
Att gå tillbaka genom Den stora branden vore självmord.
Det beror på hur lång tid det tar...
...att övertyga alla. Men det finns vägar.
-Vilka vägar? -Säg så här:
Sista chansen är Mississippi-floden.
Huck och jag...
Vi behöver verkligen din hjälp.
För att hålla alla vid liv.
Är du med?
Hej.
Alla är klara att gå.
Så...
Ni borde lämna mig här.
Vi tänker inte lämna dig, så...
-Jag gjorde Elton illa. -Inte med vilje.
Han vet det.
Jag vet att du hört vad de säger.
Vad de sa.
Tror du att jag dödade min pappa?
Tror du det?
Det gör inget.
Vad du än tror.
-Men jag... -Låt bli.
Det kvittar.
Jag kanske kunde ha gjort det själv.
Du kanske borde ha låtit mig göra det.
Men du räddade oss. För andra gången.
Det var du som gjorde det.
Det är det viktigaste.
Kom nu, så tvättar vi av dig.
Är allt bra?
Ja då.
Vänta lite. Ursäkta mig.
Glömde du balkronan, eller?
Nej, jag vill bara ta en gruppbild.
Alla ska vara med.
Jag trodde kameran var för att dokumentera med.
När började du ta bilder på människor?
Vet inte.
Nu.
Kom igen nu.
Omelett!
Försöksperson A402.
Det blir bra, tack.
Försökspersonen ger ingen märkbar respons på psykologisk stimulus.
Nekrotisk plasma och cerebrospinalvätska ska analyseras
och jämföras med tester
som gjordes under och direkt efter återupplivning.
I morgon påbörjas klimatvariationstester som planerat.
Som sagt, det här är försöksperson A402.
När han levde var han dr Samuel Abbott från Portland, Oregon.
Ta ut nästa försöksperson, tack.
Det blir bra där.
Försöksperson A403... rson, tack.