Går det bra med deg?
Det gjør det.
Tidligere på "The Walking Dead: World Beyond":
Hvis du planlegger å snu, hvordan skal vi få til det?
Vår siste beste mulighet er Mississippi.
Jeg skal bruke en dag eller to på å rekognosere.
Skulle ønske jeg kunne ha møtt faren din. Og moren din.
Den gravide damen vi så den natten mamma døde,
skremte jeg, og hun skjøt mamma. Jeg drepte henne.
En gang i tiden var verden slik vi kjente den.
En verden med kjæledyr og hjem,
matbutikker og sykehus,
jobber og helger.
Så endret alt seg.
Folket døde og kom tilbake,
som hverken levende eller døde.
Kjærligheten de følte for noen eller noe, var slettet fra minnet.
Erstattet av en hunger som aldri kunne bli stilt.
Alt vi hadde satt vår lit til,
våre teknologiske fremskritt, våre ingeniørmessige bragder,
kunne ikke redde oss.
Veier gikk i stykker, og byer falt i grus.
Og for de av oss som ble født like før det?
Verdens ende var vår begynnelse.
Stopp. Bli der dere er.
-Hvorfor spionerer du på oss? -Seriøst, rygg unna.
-Ikke kom nærmere. -Stopp.
Slipp våpenet ditt, så kan vi snakke om det.
-Bli der, storegutt. -Kan du beseire ham?
Denne kan stikke ut øyne på folk.
La henne være i fred!
Ok, greit. La meg fortelle hva som vil skje.
Dere blir der, og jeg stikker.
Du kan legge fra deg det våpenet nå.
Du skal få slippe å løse regnestykket selv.
Sjansene dine... ser ikke spesielt gode ut.
Kom igjen.
Elton og Silas, undersøk området. Finn ut om han har noen venner.
Iris. Ransak ham.
Jeg har jo allerede sagt det.
Jeg er alene.
Vil dere vite sannheten?
Jeg hørte stemmer mens jeg pisset i buskene.
Og så bestemte du deg for å rane oss?
Ingenting.
Hvor er tingene dine? Maten din?
Jeg har ikke ting. Jeg har ingenting.
Ingen spor av noen andre. Bare ham.
Hva heter du?
Percy.
Er du sulten, Percy?
Fyrene virket greie nok.
Mike og Tony.
Mike så ut som en... MC-fyr.
Dere vet, tatoveringer opp langs armene.
Og Tony var hans rake motsetning.
Jeg tror ikke de kjente hverandre fra før.
Vel, kanskje. De kranglet som et gammelt ektepar.
Dere vet, om alt mulig.
Hvilken vei de skulle ta, hvor mye fisk den ene hadde spist.
Bla, bla, bla.
De virket som sagt greie nok.
Vel, de rante meg.
Når gjorde de det?
For et par dager siden. Vi hadde dratt til en koloni
som visstnok skulle være vennlig mot nykommere.
Det var den ikke.
Kanskje de bare ikke likte dere.
Vi dro i hui og hast. Fant et sted å slå leir
og sovnet. Da jeg våknet, var både fyrene og tingene mine borte.
De ble visst omsider enig om noe.
-Derfor er jeg her. -For å spise bønnene våre?
Jeg tror de er i den forlatte byen like i nærheten. Andersonville.
Jeg skal dra tilbake dit for å hente tingene mine.
Får jeg gi deg et råd?
Bare vær takknemlig over at de lot deg leve og legg det bak deg.
Jeg leker ikke borgerverner her.
Og det er heller ikke en prinsippsak.
Visse ting er bare uerstattelige.
Det forstår jeg.
Bare ta noen ekstra forholdsregler i tilfelle guttungen lyver
og kompisene hans dukker opp.
Kanskje vi kan gi ham noen av forsyningene våre nå, så kan han dra.
Han ser ikke ut til å ha noe hastverk med å dra.
Så løpet var helt kjørt for meg.
Jeg var i Wyoming i midten av februar.
Jeg trasket ned motorveien i en halv meter snø.
Jeg ba for at jeg skulle finne et slags ly mot stormen.
Det var da jeg hørte dem.
Stønn som var så høye at man kunne føle vibrasjonene i snøen.
Jeg har sett flokker med eksfolk tidligere, men ikke noe som dette.
Så jeg fikk panikk. Jeg røsket i hver eneste bildør.
-Men de hadde rustet fast. -Løp du?
-Jeg var på en helvetes veibro. -Så hva gjorde du?
Jeg... satte meg på et biltak og ventet.
-Du kødder. -Det er sant.
Jeg fortalte meg selv: "Det er ute med verden...
...så hvorfor skal jeg kjempe for å få leve i den?"
Jeg lukket øynene, og eksfolka kom nærmere.
Jeg kunne høre dem. Snøen under føttene.
Jeg følte at de dunket inn i bilen...
Jeg forberedte meg på å dø.
Ingenting.
Jeg åpnet øynene...
Det var en bøffelflokk.
To hundre som bare krysset den pokkers veibroen.
Det var det vakreste jeg hadde sett.
Og etter det tenkte jeg: "Glem døden. Jeg vil oppleve slikt."
Jøye meg! Helt vilt.
Bare å se noe slikt...
Ja. Her ute er det virkelige uvirkelig.
Den våren så jeg et pariserhjul i Orlando
som hadde blitt gjort om til pelikanreder.
To hundre bøfler, det er fantastisk!
Vent nå litt...
Du så bøflene den vinteren?
Det er umulig å komme seg fra Wyoming til Florida i løpet av noen måneder.
Sa jeg det?
-Jeg mente året etter. -Ingen stjal tingene dine.
-Jeg sa feil tidspunkt... -Nei.
Har det virkelig noe å si, Hope?
Du ble ikke frastjålet maten og ryggsekken din.
Dere, snakk lavere.
De stjal bilen din. Slik kom du deg fra Wyoming til Florida så fort.
Det var det de stjal, ikke sant?
Stemmer det?
For rundt et år siden
så jeg en pickup som hadde sladdet ut på isen.
Det hadde nok nettopp skjedd,
for motoren var fortsatt i gang, og bilføreren var i ferd med å gå...
Dere vet.
Fra å være en person til en eksperson.
Hvorfor løy du?
Du kunne bare ha sagt at de stjal bilen din.
Det er som å fortelle om en nedgravd skatt
og forvente at dere ikke skal dra for å lete etter den.
Det er ikke bare en fungerende pickup, ok?
Den er full av tønner med raffinert bensin.
Det er som å vinne jackpoten.
Hva om vi hjelper deg å få den tilbake?
-Iris. -For en pris.
Vi hjelper deg å få pickupen tilbake, og du kjører oss dit vi skal.
-Hvor er det? -Har det noe å si?
Nei. De vil ikke gi slipp på den uten kamp. Det er for risikabelt...
Med en pickup kommer vi frem dobbelt så fort,
og vi slipper å lete etter forsyninger.
Bør vi ikke vente på Huck?
Hun kan hjelpe til.
Fyrene kan være borte innen da. Sammen med pickupen.
De er to.
Vi er seks.
Har de skytevåpen, spiller det ingen rolle hvor mange vi er.
Vel, jeg har ikke sett noen skytevåpen.
Det ville ikke ha vært det første de skjulte for meg, men...
Enten blir vi skadet, eller så må vi skade dem.
Vi har overraskelsesmomentet på vår side.
Bruker vi det til vår fordel, er sjansen mye større for å lykkes.
Hvordan vet jeg at dere ikke bare vil ta pickupen min?
Det skal vi ikke.
Hun har gitt deg sitt ord.
Her ute betyr ikke det stort.
Vær så snill.
Vi må komme oss dit vi skal, fort.
Det kan bli avgjørende for hvorvidt pappa vil overleve...
Hør her.
Hvis vi ville stjele pickupen din, ville vi bare ha tatt den.
Med eller uten din hjelp.
Du har allerede fortalt oss hvor den er.
Så...
...hva sier du til...
...at vi ved daggry...
...drar og sikrer oss en pickup?
H SNART TILBAKE
Hvordan var hun?
Helt fantastisk.
Hver søndag morgen lagde hun arme riddere,
sang med til platespilleren...
Hun sang som om hun hadde bronkitt, men...
...jeg liker hennes versjon av "Tiny Dancer" best.
Vent nå litt.
Ble du oppkalt etter Elton John?
Han er et ikon!
-Så utrolig kult. -Mamma var kjempekul.
Denne hjalp meg å bli kjent med henne.
Hun mente død var hverken bedre eller verre enn noen livssykluser.
Hun fryktet ikke døden.
Hva skal du gjøre med den?
Boken, altså. Når du har skrevet den ferdig.
Jeg vil gi den videre.
Den kan hjelpe noen med de store spørsmålene.
Å føle seg mindre forvirret og alene, slik den har gjort for meg.
Da vil moren min aldri bli glemt.
Jeg hjelper deg å fullføre den.
Samler inn prøver, tar bilder av meitemarker og sånt.
Hva enn du trenger for å fullføre den.
Takk skal du ha.
Vent nå litt. Du har lest Hamlet?
Det er veldig smigrende at du ble så overrasket over det.
Storegutt, jeg kan fikse den støvelen for deg.
Man kan lage lim av kull og sevje.
Kan du noen flere gode triks?
Det er bare en måned siden vi forlot universitetet.
Hvorfor gjorde dere det?
Dere hadde varme dusjer, mat og senger.
Kunne jeg ha levd så bekvemt, ville jeg aldri dratt.
Det var ikke like bra som det høres ut.
Universitetet var som en boble.
Er du ikke forsiktig,
vil du og boblevennene dine bli drept her ute.
Jeg og vennene mine har kommet oss gjennom en inferno av tomminger
og krysset Mississippi.
Du ble ranet og startet en kamp med en gren.
Jeg klarer meg bedre enn deg.
Hvis du sier det, så.
Vil du vite den egentlige grunnen til at vi er her ute?
Faren min.
Han dro for å jobbe på et prosjekt, men...
...han er i trøbbel.
Vi er her ute for å finne ham. Redde ham.
Dere er heldige.
Dere har fortsatt noen å redde.
Det er sjeldent.
Enda sjeldnere enn en bil som funker.
La meg gjette.
Kom du ned til meg fordi jeg er en fantastisk samtalepartner,
eller fordi du ikke liker den gutten?
Jeg liker ham ikke.
Jeg vet ikke hvorfor noen andre gjør det.
Vel...
Vi kan ikke alltid bestemme hvem vi skal like.
Kom an.
Det er dem. Det er pickupen min.
Kom an.
Hvordan skal vi få tak i den? Skal vi vente til det blir mørkt?
Jeg ser ingen bevegelser.
Men de må være her. De kjørte nettopp pickupen.
Vi må få øye på begge to før vi gjør noe.
La oss hente den. Vi vil være ute på veiene før de vet ordet av det.
-Du har ikke nøklene. -Jeg kan tyvkoble den på et blunk.
Vi bør ikke gjøre dette.
Vi kaster bort tid. Vi må ta en avgjørelse.
Resten av dere blir her.
Jeg dekker Percy.
Helsike.
Hva er det?
Tony.
-Kranglingen eskalerte visst. -Ja.
Vi må komme oss vekk herfra.
Slapp av. Vi skal komme oss vekk. I denne.
Pokker ta!
Hva? Hva er det?
De har boltet fast en plate over tenningskablene.
Faen.
Hva er i veien?
Å, faen.
-Jøye meg... -Dere!
Jeg ba dere vente på den andre siden.
-Vi drar. Dette er bare å glemme. -Ingen nøkler, men jeg fant denne.
Hva i helvete driver du med?
Får nøklene mine tilbake.
-Ikke vær dum. -Vil dere dra, kan dere gjøre det.
Jeg har ikke noe mer å tape.
Vi drar tilbake til leiren.
Du! Er du gal?
Vi lovte å hjelpe ham.
Så jeg skal gjøre det.
Stopp.
Jeg drar. Pass på denne.
Noen bør holde utkikk ved inngangen
i tilfelle Mike ikke er der og kommer tilbake.
Jeg blir med dere. Som støtte.
Dere to passer på utstyret vårt.
Kom an.
Det er den eneste som ikke er forskanset.
Bli her.
Jeg trodde jeg hørte noe. Helt innerst.
Flankemanøver. Du går til venstre og jeg til høyre.
Hvis Mike angriper en av oss, kommer den andre inn fra siden.
Dra.
Jeg takler det ikke. Jeg går inn.
Men du...
Men du ga Felix et løfte.
-Jeg stoler ikke på den fyren. -Vi kan ikke fortsette å være redde.
Hvordan skal vi redde faren min
hvis vi alltid venter på at andre skal redde oss?
Du...
...snakker om meg.
-Du syns jeg er... -Nei, det var ikke det jeg mente.
Dette handler om meg.
Jeg skal ikke stoppe deg.
Men søsteren din vil nok gjøre det.
Det finnes sikkert en bakvei.
FARE INGEN ADGANG
DENNE DØREN SKAL VÆRE LÅST TIL ENHVER TID
Herregud!
Pokker.
Du var klar til å drepe meg uten å nøle.
-Hva gjør du her? -Jeg tenkte dere kunne trenge hjelp.
-Hvor er Felix? -Han sjekker den andre siden.
Jeg skulle til å sjekke oppe.
Kom an.
Er du sikker?
Det er derfor jeg er her.
Kom an.
Vi klarte oss fint til fots. Selv om vi var trege og ømme.
Alt som bringer oss raskere til faren din, er vel verdt det?
Jeg traff faktisk faren din før han dro til Borgerrepublikken.
Jeg spurte om han kunne lese mammas bok, noe han gjorde.
Det var han som oppmuntret meg til å fullføre den.
-Virkelig? -Ja.
Han hadde aldri møtt mamma, men han beundret forskningen hennes.
Han minnet meg faktisk litt om henne.
Blekkflekker på fingrene
og tre kalde kaffekopper på skrivebordet.
Det er slike småting jeg ikke ønsker å glemme.
Elton...
Kanskje vi bør fokusere fremfor å snakke.
Greit.
Du.
Du, du!
Det er tingene mine.
Finn Felix og start bilen. Jeg kommer ned straks.
-Det er ikke verdt... -Drit i det!
De tok tingene mine, så jeg tar dem tilbake, og tar tingene deres.
Mike. Nei, nei, nei!
-Hva var det? -Kanskje Felix fant Mike.
Percy.
-Vi bør vel se om han har det bra. -Vi lovte Felix å holde utkikk.
Han stjal tingene våre!
-Den døde fyren? -Mammas bok ligger i sekken min!
Percy!
Hva for noe?
Du! Stopp! Du!
Kjør, kjør, kjør!
Hope!
Iris!
Hope?
Jeg kommer meg ikke ut. Muren er for høy.
Slapp av, Felix og Silas er på vei. Går det bra med deg?
Ja visst, jeg er bare...
Iris!
Er du skadet? Hva er i veien?
Iris!
Iris, vi er her! Vi skal få deg ut.
-To. Tre! -Felix!
Iris, det går bra, bare hold ut!
Kom igjen, fortsett!
Hjelp!
-Iris, vi er inne! -Felix? Hjelp!
Felix!
Dra. Dra!
Kom igjen, hold dem unna!
Hjelp!
Felix!
Sett dere inn, flere eksfolk kommer.
Kom an!
La oss dra.
Kom an.
Jeg sa jo at en god gjerning sjelden forblir ustraffet.
Hvilken gode gjerning er det? Dere lurte oss.
Ja, det gjorde vi.
Vi kom tilbake da vi så eksfolka komme.
La oss ta bilen og la dem bli føde for tommingene.
Vi reddet dere!
Da vi så eksfolka komme, fikk nevøen min meg til å snu.
Skal vi være takknemlig for at dere rante oss og ombestemte dere?
Her ute blir det ikke stort bedre enn det.
Hold blikket festet på ballen.
Den er der.
Hva? Nei, nei, nei, det er helt vilt. Jeg vet den var der.
Hva så? Du er en profesjonell lurendreier.
Unge dame! I femten år var jeg Tony Delmado,
illusjonist ved Pair-a-Dice Lounge i Las Vegas.
Drev du bare med nærmagi?
En entusiast! Så flott.
Jeg drev med litt av hvert.
Illusjoner, korttriks, til og med litt buktaling.
Å kunne late som røsten kommer fra et annet sted, er nyttig
i den verdenen vi lever i nå.
Slik jeg ser det, er jeg i underholdningsbransjen ennå.
For et lite beløp opptrer vi i vennlige kolonier.
Derfor virket såret mitt helt ekte.
Og hva er du? Protesjeen hans?
Tony oppfostret meg da mamma stakk.
Percy lærer fort. Han lurte barn i sandkassa.
Det er slik vi skaffer det vi trenger uten å skade folk.
Jøye meg. Dere fortjener medaljer eller noe sånt.
Du.
Skal du være sint på meg for alltid?
For alltid.
Du trenger ikke å fortsette å late som du bryr deg.
Du virker ikke som en kyniker.
Jeg virker vel bare som et lett bytte for deg.
Vet du hva det verste er?
Jeg trodde virkelig at jeg hadde gode instinkter.
Det har du.
Du dro opp trappen igjen for å hjelpe meg.
Du skjønner, jeg...
Jeg har nok utført denne svindelen et dusin ganger.
Folk tar alltid nøklene og stikker.
Men det gjorde ikke du.
-Hva har det med saken å gjøre? -Du mente jeg var verdt å redde.
Derfor kom jeg tilbake.
Fordi det var det jeg ville være.
Jeg, øh...
Nå er det vel opp til meg å bevise at jeg kan bli mer som deg.
Hei.
Skulle gjerne ha lest din mors bok en gang.
Hvis du lar meg.
-Vil du det? -Ja. Så absolutt.
Jeg er kanskje den eneste personen igjen i verden som så henne.
Som visste hvem hun var.
Men...
Nå vil i det minste én til gjøre det samme.
Vi må ta en prat.
Som vi sier i min bransje,
har vi starten på en vits, men ikke noe sluttpoeng.
Vi vil begge ha pickupen, men bare jeg vet hvor man finner mer bensin.
Dette er ikke en samtale, men snarere en... hva da?
Prøver du å lure meg? True meg?
Nevøen min lovte å gi dere skyss,
og jeg skal innfri det løftet, men først
vil jeg vite mer om det fine merket du har der.
Mener du dette?
Det er... emblemet til universitetet vi bor på.
Ikke prøv å lure en lurendreier.
Særlig ikke en fra Vegas.
Denne gruppen er farlig, hvem den nå enn er, og den er i nærheten.
Jeg har sett helikoptre med dette symbolet fly rundt.
Hvis det er så farlig, hvorfor drar dere ikke?
Det er flaks at jeg sjekket sjåførens lommer
da vi gjennomsøkte pickupen.
Jeg fant noe som viste oss veien til en bensinstasjon i nærheten.
Nå har vi funnet ut hvordan vi skal få tak i det vi trenger
og unngå disse drittsekkene.
Dere unngikk ikke oss.
Dere er ikke dem. De er tungt bevæpnet og kledd i svarte uniformer.
Dere er bare noen barn med hjemmelagde lærjakker.
Det jeg vil vite, er...
...hvis vi havner i trøbbel, kan det merket redde oss?
Ja, selvfølgelig.
Flott. I morgen henter vi vennen deres og drar.
Hvor enn dere ønsker.
Men først...
...litt underholdning.
Noen får det til å se lett ut.
Hva da?
Å begynne på nytt.
Ja.
Skulle ønske jeg visste hvilken del av ham som var løgn...
...og hvilken som var ekte.
Han er akkurat som oss.
Vi har alle deler som vi vil at folk skal se,
og deler som vi prøver å skjule.
Alt er ekte.
Mine damer og herrer, uten noe mer om og men...
Ønsker vi dere velkommen til jordens undergang.
AVANSERT IMMUNOLOGI
HVA MAN MÅ VITE I DET UKJENTES TIDSALDER
PAPPA, SKYND DEG MED Å REDDE VERDEN SÅ DU KAN KOMME HJEM
GLAD I DEG IRIS OG HOPE
Dr. Belshaw.
Hallo.
Ja, jeg jobber fortsatt med saken, men...
Selvsagt.
Det vil ha blitt tatt hånd om innen de ankommer.
Dr. Bennett blir ikke noe problem. Ikke sikkerhetsvaktene hans heller.
Selvsagt.
Takk skal du ha, oberstløytnant.