Sunteți în regulă?
Ești tare.
Anterior în The Walking Dead: World Beyond...
Dacă aveți un plan de întoarcere, cum l-ați pune în aplicare?
Ultima noastră șansă e Mississippi.
Eu mă duc în cercetare una, două zile.
Aș fi vrut să-l cunosc pe tatăl tău.
Și pe mama ta.
Femeia gravidă pe care am văzut-o în noaptea în care a murit mama.
Eu am speriat-o și ea a împușcat-o pe mama.
Apoi am omorât-o.
A fost odată ca niciodată lumea așa cum o știam noi.
O lume cu animale de companie și case,
magazine alimentare și spitale,
locuri de muncă și weekenduri.
Și apoi totul s-a schimbat.
Oamenii au murit și apoi s-au întors,
nici vii, nici morți.
Dragostea pe care au simțit-o pentru oricine sau orice s-a șters din memorie.
A fost înlocuită de o foame care nu putea fi niciodată potolită.
Lucrurile pe care ne bazam,
progresele noastre în tehnologie, performanțele noastre inginerești
nu ne-au putut salva.
Drumurile s-au prăbușit, iar orașele au ajuns grămezi de moloz.
Iar pentru cei dintre noi, născuți chiar înainte de asta,
sfârșitul lumii a fost începutul nostru.
Opriți-vă. Rămâneți unde sunteți.
- De ce ne spionezi? - Vorbesc serios, dați-vă înapoi.
- Nu vă apropiați! - Hope, oprește-te.
Nu vă apropiați mai mult.
- Lasă arma și vom vorbi. - Nu, în niciun caz.
- Rămâi acolo, uriașule. - Crezi poți să-l dobori?
Cu asta pot măcar să-i scot ochii.
- Vrei să vii mai aproape să afli? - Hei, las-o în pace!
Bine, fie.
Uite cum facem.
Voi rămâneți unde sunteți, iar eu plec.
Poți să arunci arma aia acum.
Bine, lasă-mă să te scap de exercițiul mental.
Șansele tale... nu arată prea bine.
Haide.
Elton. Silas.
Verificați zona, vedeți dacă are prieteni.
Iris. Percheziționează-l.
V-am spus deja.
Sunt singur.
Vreți să știți adevărul?
Eram în tufișuri, mă ușuram, când am auzit voci.
Și ai decis să ne jefuiești?
Nimic.
Unde-ți sunt lucrurile? Mâncarea?
Nu am lucruri.
Nu am nimic.
Nu-s semne c-ar fi și altcineva. Doar el.
Cum te cheamă?
Percy.
Ți-e foame, Percy?
Păreau niște tipi de treabă.
Mike și Tony.
Mike avea un fel de... Alură de motociclist.
Știți voi, ambele brațe pline de tatuaje.
Tony, mai puțin.
Nu cred că se cunoșteau de dinainte.
Poate că se știau.
Se ciondăneau ca un cuplu bătrân.
Știți voi, despre tot.
Pe ce drum să o luăm, cât de mult pește a mâncat unul...
Cum ziceam, păreau niște tipi destul de simpatici.
Dar m-au jefuit.
Când s-a întâmplat asta?
Cu câteva zile în urmă.
Ne-am dus la o așezare, auzisem că ar fi prietenoși cu nou-veniții.
Am auzit greșit.
Poate că pur și simplu nu vă plăceau.
Am plecat în grabă.
Am găsit un loc unde să ne facem tabăra,
am adormit
și, când m-am trezit, plecaseră cu tot cu lucrurile mele.
Cred că, în sfârșit, au fost și ei de acord cu ceva.
De aceea sunt aici.
Să ne mănânci fasolea?
Cred că sunt în orașul abandonat din josul drumului.
La Andersonville.
Mă întorc acolo să iau înapoi ce-i al meu.
Pot să-ți dau un sfat?
Fii recunoscător că te-au lăsat în viață și treci peste.
Asta nu este o chestie de tip justițiar.
Și nu este vorba nici despre principii.
Unele lucruri nu pot fi înlocuite.
Înțeleg asta.
Iau doar niște măsuri suplimentare de precauție
în cazul în care tânărul minte și apar prietenii lui.
Poate că i-am putea da din proviziile noastre
și el ar putea pleca.
Nu pare că se grăbește să plece.
Sunt complet terminat, bine?
Sunt în Wyoming, e mijlocul lui februarie, da?
Mergeam cu greu pe autostrada I-90, prin zăpadă de 60 cm.
Mă tot rugam să dau de un adăpost
ca să pot aștepta să se oprească furtuna.
Și atunci le-am auzit.
Gemete atât de puternice, încât puteai simți vibrațiile în zăpadă.
Mai văzusem turme zombi înainte,
dar nimic de genul asta.
Așa că m-am panicat. Trăgeam de portierele fiecărei mașini.
- Nicio treabă. Blocate de rugină. - Ai fugit?
Eram pe un pod.
Și ce ai făcut?
M-am așezat pe o mașină și am așteptat.
- Prostii. - Pe bune.
Mi-am spus că...
Lumea era distrusă, așa că...
de ce mă mai lupt atât ca să trăiesc în ea?
Mi-am închis ochii
și, pe măsură ce zombii se apropiau,
îi auzeam.
Zăpada de sub picioarele lor.
Îi simțeam cum se lovesc de mașină...
M-am pregătit pentru sfârșit.
Nimic.
Am deschis ochii...
Era o turmă de bizoni.
Două sute. Traversau podul.
Cel mai frumos lucru pe care l-am văzut vreodată.
După aceea am zis: "La naiba cu moartea. Sunt aici pentru asta."
Ce nebunie!
Doar să vezi ceva de genul ăsta...
Da. Aici, realul e ireal, să știi.
În acea primăvară, am văzut roata mare din Orlando,
care fusese transformată în cuiburi de pelicani.
Două sute de bizoni! E uimitor!
Stai...
Ai văzut bizonul în aceeași iarnă?
Cum ai ajuns din Wyoming în Florida în câteva luni?
E imposibil.
Am spus eu asta?
- Mă refeream la anul următor. - Nu te-a jefuit nimeni.
- Eu... M-am exprimat greșit... - Ba nu.
Hope, chiar contează?
Nu ți s-au furat mâncarea și bagajul.
Hei, faceți liniște.
Ți-au furat mașina.
Așa ai ajuns din Wyoming în Florida atât de rapid.
Asta ți-au luat, nu?
E adevărat?
Aproximativ acum un an
am văzut un camion care derapase pe gheață.
Se întâmplase de puțin timp,
pentru că motorul încă funcționa și șoferul se transforma...
Știți voi.
Din răposat în zombi.
De ce ai mințit?
Puteai să ne spui că ți-au furat mașina.
E ca și cum v-aș spune că există o comoară îngropată
și m-aș aștepta ca voi să nu vă duceți după ea.
Nu e doar un camion de lucru, bine?
Transportă butoaie de combustibil rafinat.
E ca și cum ai câștiga potul cel mare.
Ce-ar fi să te ajutăm să-l recuperezi?
- Iris. - Pentru un preț.
Noi te ajutăm să recuperezi camionul. Tu ne duci unde vrem să mergem.
- Unde anume? - Mai contează?
Nu. Nu e posibil ca tipii ăia să renunțe fără luptă.
Bine? E prea riscant...
Cu un camion, evităm zombii, ajungem acolo în jumătate din timp,
nu ne facem griji pentru provizii.
N-ar trebui să o așteptăm pe Huck?
- Pentru întăriri. - Tipii ăia ar putea să plece până atunci.
Cu tot cu camionul.
Ei sunt doi.
Noi suntem șase.
Dar, dacă au arme,
nu contează cât de mulți suntem.
Eu nu am văzut nicio armă.
E drept că mi-au mai ascuns lucruri, dar...
Ori ne rănesc ei pe noi, ori noi pe ei.
Avem elementul-surpriză de partea noastră.
Dacă îl folosim în avantajul nostru, ne cresc șansele în mod semnificativ.
De unde știu că nu-mi luați pur și simplu camionul și mă lăsați baltă?
N-o vom face.
Ți-a dat cuvântul ei.
Aici, nu înseamnă prea mult, uriașule.
Te rog.
Trebuie să ajungem unde mergem, rapid.
Ar putea fi diferența dintre viața tatălui nostru și...
Uite.
Dacă am vrea să îți furăm camionul, l-am lua pur și simplu.
Cu sau fără ajutorul tău.
Ne-ai spus deja unde e.
Deci...
Ce-ai zice dacă...
în zori...
am pleca să ne găsim un camion?
H, REVENIM CURÂND
Cum era?
Era grozavă.
Duminică dimineața făcea pâine prăjită,
cânta împreună cu pick-upul...
Vocea ei suna ca o bronșită pusă pe muzică, dar...
Încă prefer versiunea ei a Micului Dansator.
Stai.
Ai fost numit după Elton John?
E un idol!
Asta e foarte tare.
Maică-mea a fost cea mai tare.
Asta m-a ajutat să o cunosc.
Considera moartea și descompunerea la fel ca orice alt ciclu al vieții.
Nu se temea de asta.
Ce ai de gând să faci cu ea?
Cu cartea. După ce o termini.
Aș vrea să o dau mai departe.
Așa ar putea ajuta pe cineva care are întrebări.
I-ar ajuta să se simtă mai puțin derutați și singuri, la fel ca pe mine.
În acest fel, mama mea nu va fi uitată niciodată.
Te voi ajuta să o termini.
Da, pot strânge mostre, pot fotografia viermi și altele.
Orice ai nevoie pentru a termina.
Mulțumesc.
Stai. Ai citit Hamlet?
Mulțumesc. Uimirea din vocea ta mă flatează.
Uriașule. Aș putea să-ți repar cizma.
Cu puțin cărbune și sevă de copac faci un clei.
Mai știi și alte trucuri bune?
Noi am terminat universitate doar de o lună.
Care-i problema cu asta?
Aveați dușuri fierbinți, și mâncare, și paturi.
Dacă aș avea o situație așa confortabilă, n-aș pleca niciodată.
Da. Nu era atât de bună pe cât pare.
Universitatea era ca o zonă protejată.
Dacă nu ești atentă,
tu și prietenii tăi din zona protejată veți fi uciși aici.
Prietenii mei și cu mine am trecut printr-un infern de zombi
și am traversat Mississippi.
Tu ai fost jefuit și ai vrut să te lupți cu o crenguță.
Între noi fie vorba, cred că mă descurc destul de bine.
Cum spui tu.
Vrei să știi adevăratul motiv pentru care suntem aici?
Tatăl meu.
A fost trimis să lucreze la un proiect, dar...
are probleme.
Suntem aici să-l găsim.
Să-l salvăm.
Ești norocoasă.
Încă mai ai pe cineva de salvat.
E ceva rar.
Chiar mai rar decât o mașină funcțională.
Lasă-mă să ghicesc.
Ori mi te-ai alăturat pentru conversația mea strălucitoare,
ori chiar nu-ți place puștiul ăla.
Chiar nu-mi place.
Nu știu de ce place celorlalți.
Ei bine...
Nu putem decide întotdeauna cine ne place.
Haide.
DISPENSAR
Ăștia-s ei. Asta e camioneta mea.
Haide.
Cum punem mâna pe el?
Poate așteptăm până se întunecă?
Nu văd nicio mișcare.
Dar trebuie să fie aici. Doar conduceau camionul.
Trebuie să-i vedem pe amândoi înainte de a face ceva.
Eu zic să ne năpustim și să-l luăm.
Ne mișcăm repede și plecăm înainte ca ei să înțeleagă ce se întâmplă.
- Nu ai cheile. - Îmi trebuie sub un minut s-o pornesc.
N-ar trebui să facem asta.
Pierdem timpul. Trebuie să luăm o decizie.
Voi rămâneți aici.
Îl acopăr eu pe Percy.
Sfinte Sisoe.
Ce este?
Tony.
- Cred că cearta s-a înrăutățit. - Da.
Trebuie să plecăm de aici.
Liniștește-te. O să plecăm.
Cu ăsta.
- La naiba! - Ce este?
Au înșurubat o placă peste firele de aprindere.
- Rahat. - Ce e în neregulă?
Rahat.
- Doamne... - Hei!
V-am spus să așteptați dincolo.
Să mergem. Nu putem reuși.
Nu am chei, dar am asta.
Ce naiba crezi că faci?
Recuperez cheile.
Nu fi idiot.
Dacă vreți să plecați, atunci plecați.
Eu nu mai am nimic de pierdut.
Ne întoarcem în tabără.
Hei! Ești nebună?
Am spus că-l ajutăm.
Am de gând să o fac.
Oprește-te.
Mă duc eu.
Ai grijă de asta.
Ar fi prudent să aruncăm o privire în față,
în caz că Mike e acolo și se întoarce.
În regulă.
Voi veni cu voi. Ca rezervă.
Voi doi păziți bagajele noastre.
Haide.
E singura neacoperită.
Rămâneți aici.
ROCHII
DULAPUL WILMEI
Mi s-a părut că am auzit ceva.
În spate.
Manevra de flancuri.
Tu mergi la stânga, eu la dreapta.
Dacă Mike atacă pe unul dintre noi, celălalt vine din lateral.
Du-te.
Nu mai suport. Mă duc înăuntru.
Dar tu...
Dar i-ai promis lui Felix.
Nu am încredere în tipul ăla.
Nu putem continua să ne temem.
Cum o să putem să-l salvăm pe tata
dacă așteptăm mereu să ne salveze alții?
Tu...
vorbești despre mine.
- Crezi că sunt... - Ce? Nu.
Nu asta am vrut să spun.
E vorba de mine.
Nu te voi opri.
Dar sora ta, probabil, o va face.
Probabil e o cale prin spate.
ACEASTĂ UȘĂ TREBUIE SĂ RĂMÂNĂ ÎNCUIATĂ MEREU
Iisuse!
La naiba.
Erai gata să mă termini fără ezitare.
- Ce faci aici? - M-am gândit că ai nevoie de ajutor.
Unde e Felix?
Verifică în cealaltă parte.
Mă duceam să verific sus.
Hai să mergem.
Ești sigură?
Altfel n-aș fi venit aici.
Haide.
Ne descurcam bine pe jos.
Încet și dureros, dar bine.
Merită să facem orice pentru a ajunge la tatăl tău mai repede.
L-am cunoscut pe tatăl tău înainte să plece în Republica Civică.
M-am dus să întreb dacă vrea să citească scrierile mamei, iar el a făcut-o.
El este cel care m-a încurajat să termin manuscrisul.
- Serios? - Da.
Chiar dacă nu a cunoscut-o niciodată pe mama, tot îi admira cercetările.
De fapt, într-un fel îmi amintea de ea.
Petele de cerneală pe degete, trei cești de cafea rece pe birou.
Sunt acele lucruri mărunte pe care nu vreau să uit.
Elton...
Poate ar trebui să ne concentrăm în loc să vorbim.
Corect.
Hei.
Hei!
Astea sunt lucrurile mele.
Găsește-l pe Felix. Porniți mașina.
Cobor într-o clipă.
- Nu, nu merită... - La naiba!
Mi-au luat lucrurile, le recuperez
și le iau și pe ale lor.
Hei, Mike... Nu!
- Ce-a fost asta? - Poate că Felix l-a găsit pe Mike.
Percy.
Poate c-ar trebui să vedem dacă e bine.
Nu știu. I-am spus lui Felix că vom sta de pază.
Ne-a furat lucrurile!
Tipul mort?
Cartea mamei e în geanta mea!
Percy!
Ce?
Hei! Oprește-te!
Du-te!
Ajutor!
- Iris! - Hope?
Nu pot să ies, zidul e prea înalt.
Nu-ți face griji. Felix și Silas sunt pe drum.
- Ești bine? - Sunt bine, eu doar...
Iris! Ești rănită? Ce s-a întâmplat?
Iris!
Iris, suntem aici! O să te scoatem de acolo.
- Doi. Trei! - Felix!
Iris, e în regulă, rezistă!
Haide, continuă!
Hope!
Iris, am intrat!
Felix? Ajutor!
Felix!
Duceți-vă!
Țineți-i pe loc!
Hope!
Felix!
Urcați, vin mai mulți zombi.
Haide!
Hai să mergem.
Haide.
Ți-am spus, puștiule. Nicio faptă bună nu scapă nepedepsită.
Ce faptă bună e asta? Ne-ați înșelat.
Da, am făcut-o.
Ne-am întors când am văzut că vin zombii.
Eu zic să plecăm la drum și să-i lăsăm să moară de foame.
V-am salvat fundurile!
Când am văzut că veneau zombii, nepotul meu m-a pus să mă întorc.
Deci să fim recunoscători că ne-ați jefuit și apoi v-ați răzgândit?
Pe aici cam asta se face.
Stai cu ochii pe minge.
E acela.
Ce? Nu.
Nu, e o nebunie. Știu că era acolo.
Și ce? Ești un escroc profesionist.
Domnișoară! Timp de cincisprezece ani am fost Tony Delmado,
iluzionist permanent la Lounge Pair-a-Dice în Las Vegas.
Făceai doar scamatorii?
Un pasionat! Îmi place.
Făceam câte puțin din toate.
Iluzii, trucuri cu cărți, chiar și ventrilocie.
Se pare că e util să știi cum să îți folosești vocea,
având în vedere starea lumii.
În ceea ce mă privește, sunt încă în industria divertismentului.
În așezările prietenoase, pentru o mică sumă
dăm și spectacole.
De aceea machiajul este impecabil.
Și tu ce ești? Protejatul lui?
Tony m-a crescut de când a plecat mama.
Percy învață rapid.
Păcălea copiii de când se juca în nisip.
În acest mod obținem ceea ce ne trebuie fără să rănim pe nimeni.
Voi meritați o medalie.
Hei.
Ai de gând să rămâi supărată pe mine pentru totdeauna?
Pentru totdeauna.
E în regulă, nu trebuie să te faci că-ți pasă.
Ești cinică. Nu te văd așa.
Nu, mă vezi la valoarea mea.
Știi care e partea cea mai rea?
Chiar am crezut că am instincte bune.
Ai.
Te-ai întors de pe scări ca să mă ajuți.
Uite, eu...
Cred că am făcut această escrocherie de zeci de ori.
Oamenii iau mereu cheile și fug.
Dar tu nu ai făcut-o.
- Ce legătură are cu asta? - Ai considerat că merit să fiu salvat.
De aceea m-am întors.
Pentru că asta am vrut să fiu.
Eu...
Cred că e rândul meu să dovedesc că pot fi ca tine.
Hei.
Mi-ar plăcea să citesc cartea mamei tale cândva.
Dacă m-ai lăsa.
- Ai vrea? - Da. Absolut.
S-ar putea să fiu singura persoană rămasă în lume care a văzut-o.
Care a cunoscut-o. Dar...
Cel puțin acum o va cunoaște și altcineva.
Trebuie să vorbim.
După cum se spune în meseria mea,
avem un scenariu, dar nu avem replici.
Amândoi vrem camionul,
dar numai eu știu de unde se poate lua combustibil.
Asta nu prea e o conversație... Ce e?
Încerci să mă păcălești?
Să mă ameninți?
Nepotul meu ți-a promis că vă ducem și o să mă țin de cuvânt,
dar, mai întâi,
vreau să știu despre insigna aia interesantă.
Ce, asta?
Este... Emblema de la universitatea unde locuim.
După cum se spune, nu înșela escrocul.
Mai ales pe unul din Vegas.
Știu că orice grup e în spatele ei nu se joacă,
și sunt aproape.
Am văzut elicoptere cu acest simbol zburând pe aici.
Dacă e atât de periculos, de ce nu pleci?
E bine că am verificat buzunarele șoferului
când am percheziționat camionul.
Am găsit ceva care ne-a ghidat la o stație de alimentare din apropiere.
Acum avem o idee despre cum să obținem ce ne trebuie
și cum să îi evităm pe nemernicii ăștia.
Pe noi nu ne-ai evitat.
Voi nu sunteți ca ei.
Sunt înarmați până în gât. în uniforme negre,
iar voi sunteți un grup dezorganizat de copii, îmbrăcați în piele artizanală.
- Aș vrea să știu... - Ce?
Dacă dăm de necaz, poate acel petic să ne scape?
Bineînțeles că poate.
Grozav. Atunci, mâine o luăm pe prietena ta și mergem.
Oriunde vrei să mergi.
Dar, mai întâi...
puțină distracție.
Unii fac să pară atât de ușor!
Ce?
Să o iei de la capăt.
Da.
Aș vrea să știu care parte din el era minciuna
și care parte era reală, știi?
E la fel ca noi.
Cu toții avem părți pe care vrem ca lumea să le vadă
și avem părți pe care încercăm să le ascundem.
Totul e real.
Doamnelor și domnilor, fără alte formalități...
Vă urăm bun venit la sfârșitul lumii.
Ferestrele s-au transformat în acvarii
Orașele în mări
Mașinile se scufundau Sub picioarele tale
Copiii înotau Printre vârfurile copacilor
Mulțimea de umbrele Se holba fără să poată crede
Mary continua să coasă
Uitându-se la televizor
Chiar dacă apa I se ridica peste genunchi
Iată că vine râul
Nu ți-a spus nimeni
Că va fi atât de greu
Se adună ceva în ochii tăi
Uneori...
O să cadă pe umerii tăi
Dar o să treci prin toate astea
Și nu-ți poți ține capul Deasupra acestor ape tulburi
Iată că vine râul
Peste flăcări
Uneori trebuie să arzi Pentru a ține furtuna departe
Uneori...
Plutești în derivă
IMUNOLOGIE AVANSATĂ CE TREBUIE ȘTIUT ÎN EPOCA NECUNOSCUTULUI
TATĂ GRĂBEȘTE-TE ȘI TERMINĂ DE SALVAT LUMEA
ASTFEL ÎNCÂT SĂ POȚI VENI ACASĂ TE IUBIM
Dr. Belshaw.
Alo?
Da, încă lucrez la asta, dar...
Desigur.
Se va rezolva până la sosirea lor.
Dr. Bennett nu va fi o problemă.
Și nici personalul din paza lui nu va fi.
Desigur.
Mulțumesc, dnă locotenent-colonel. a fi.