Detta har hänt i The Walking Dead: World Beyond.
Ni har lånat oss er störste tänkare:
Dr Leo Bennett.
Iris är säkert i färd med att hjälpa nån.
Så går det.
Hope är säkert med sina vänner...
...och råkar i trubbel.
-Så du är en av dem? -Ja.
Will borde ha varit tillbaka.
Jag misstänker att de ljuger för oss.
Det är ingen fara med din pappa.
Jag ska hjälpa pappa med forskningen. Huck skulle föra mig dit.
De tror att jag kan rädda världen,
men de anar inte vad du klarar av.
Så här skapar vi mening åt våra liv.
Will?
Jag trodde att du var död.
Varför trodde du det?
Vet du inte det?
De som finns kvar där ute utgör inget hot.
Det har hänt mycket sen du drog.
Ni i familjen Bennett kommer att uträtta stordåd.
Ja, det ska vi.
FÖR SEX VECKOR SEN
DAGEN EFTER MONUMENT DAY
OMAHA CITY FRISTAD FÖR DE BEHÖVANDE
Passagen rensas.
Enhet på ingång, 3 km bort.
Placera sprängladdningar.
SPRÄNGLADDNING M112
Alpha, avvakta upphämtning.
Enhet på ingång.
Campus-kolonin och Portland är oroade över den brutna kommunikationen.
De ska skicka nån som kan utreda det.
Som väntat. Be major Mullins att höra av sig
och erbjuda sig att samarbeta i utredningen.
-Och passagen mot Campus-kolonin? -Den är rensad.
Kolonnen är där om 72 timmar,
när den har gjort sitt jobb här.
Bra.
Ditt beslut att inte informera sergeant Mallick...
Hennes uppdrag är ett annat än det här.
Förhoppningsvis befinner hon sig... på behörigt avstånd.
Detonera sprängladdningar.
Nya order från generalmajor Beale.
Att göra det här...
...och sen samma sak med Campus-kolonin...
...är bara början.
Meddela Delta-teamet att vi har hittat rymlingen.
Hjälp...mig.
Så.
NUTID
PÅ VÄG TILL NEW YORK MED RESURS + 4
ALLA FYRA KAN AVVARAS
Jag tyckte att jag hörde att nån var uppe.
Hon är säkert välbehållen.
Hon fyller år i dag.
Ja.
Din pappa har säkert planerat nåt.
Kan du lova mig...
...att du försöker...
...få lite sömn?
Kan du sova lite?
Jag lovar om du lovar.
Okej.
Önska mig lycka till.
Vad tusan?
Ligger din forskningsstation här?
Ändrade planer.
Vad fan...
Vad gör vi här?
Vad fan är det här för ställe?
Det här är en lektion, Hope.
Jag vet att du ogillar skolarbete.
Se på det som en utflykt i stället.
Du sa att vi skulle åka till pappa.
Var det också lögn?
Varför frågar jag ens?
-Hon för dig till din pappa. -Nej, det gör jag inte. Inte än.
Du gav oss kartan.
Du sa att det var New York. Du pressade oss och ljög om...
De andra helikoptrarna... Du sa att du åkte ensam till universitetet.
Vad handlade det om?
Den här nya världen har pågått i tio år, Hope.
Det finns kolonner av döda... De kan kallas megakluster.
En del kallar dem hjordar. Andra kallar dem flockar.
De rör sig över kontinenten och, tror vi, över hela världen.
Nu är de här kolonnerna så stora att de pressar sig igenom allt.
De plöjer fram genom hela städer.
Dagen efter Monument Day var vi på väg till Omaha.
Där såg vi en sån kolonn.
Den var enorm och liknade inget vi tidigare sett.
Det går inte att föreställa sig.
Den hade tagit sig igenom Omaha och var på väg till Campus-kolonin.
Vi planerade en räddningsaktion
och kontaktade de ansvariga på Campus-kolonin när en andra kolonn
som var nästan lika stor, gick ihop med den första.
De måste ha varit över 100 000 totalt.
Vi försökte rädda så många som möjligt, men det räckte inte.
De få som överlevde
flög vi till Portland, men...
Både Omaha och Campus-kolonin är borta.
Va?
-Nej, det kan inte stämma. -Vad menar du?
Man letar ännu efter överlevande, men efter så här lång tid...
Nej, du har fel.
-Jag beklagar... -Rör mig inte!
Ni ska veta att jag är så ledsen.
Det är små ord för nånting så stort.
Jag bryr mig inte.
Jag tog med er till Albany,
för det var här jag bodde mot slutet.
Jag jobbade som attaché för det brittiska försvarsdepartementet
när allt föll samman.
Det var då jag insåg
hur snabbt möjligheten att få uppleva en framtid kan försvinna
även när alla gör sitt bästa.
Du har varit med om så mycket.
Men med tanke på allt som har hänt, Hope...
...tror du fortfarande på en framtid?
Ja, jag...
Jag gjorde det.
Det borde du göra.
Trots alla fallna städer, så är en framtid möjlig.
Att få dig att tänka annorlunda,
att se mer positivt på framtiden,
var anledningen till att vi övertalade dig att följa med.
Jag är ledsen, men nu när du ser hur skör civilisationen är,
så förstår du att ingen klarar det här ensam.
Ingen. Det krävs att alla går samman
för att en framtid ska bli möjlig.
Nej. Du sa att du skulle föra mig till min pappa.
-Jag hoppas kunna göra det. -Hoppas du?
Vi vet båda två att du inte är redo.
För ett långsiktigt hållbart samhälle
byggt på kunskap som går i arv från generation till generation
och vetenskapliga framsteg,
är högintelligenta personer en tillgång.
Men ett geni som är en upprorisk, viljestark bråkmakare utgör en risk.
De egenskaperna kan, om de används mot oss, sprida sig som röta.
De gör gemensamma mål omöjliga att uppnå.
Vi kan inte ta in nån som äventyrar det.
Missförstå mig inte.
Vi vill att du arbetar med oss och du har mycket att erbjuda,
men jag kan inte låta dig återförenas med din pappa
om jag inte säkert vet att du, trots din sorg och din ilska,
är helt inställd på att vara en tillgång för framtiden.
Ägna resten av ditt liv åt att studera och förvalta hans forskning
så att nästa generation kan ta vid.
Bara då kan du bli en tillgång för framtiden.
Det är jag.
Det var därför jag följde med er. Jag är redo.
-Jag tror att du behöver mer tid. -För vadå?
För att fundera på vad det är du vill, Hope.
Vad vill du innerst inne?
Du måste svara senast i morgon bitti.
Så efter allt jag har utsatts för låter du mig bara gå härifrån?
Jag ger dig det alternativet, ja.
Du skulle ha goda skäl att göra det
med tanke på vårt manipulationsförsök.
Jag tar risken. Ensam!
Tror du att du hittar din syster? Eller dina vänner?
Det gör du inte. Ensam kommer du inte ens att ta dig ut ur stan,
och ännu mindre till nån form av framtid.
Det faktum att du lever i dag är en gåva.
Du kan slösa bort den ensam, slösa bort alla dina gåvor,
eller så kan du kämpa för en framtid med andra och för andra
så att det som hände här, och som drabbade 100 000 själar i Omaha,
även dina vänner, inte händer igen. Du behöver inte tycka om oss.
Men du måste stå på vår sida i kampen. Valet är ditt.
Hope!
Dunn Memorial-bron är enda vägen ut.
Åtta kvarter österut. Jag avråder dig från det.
Tänker du göra så här? Efter allt jag gjorde för att få hit henne?
-Hon riskerar att dö. -Ja, det gör hon.
Eller så väljer hon att ansluta sig till oss. Hon måste välja själv.
Uppdraget är inte slutfört.
Berätta vad som hände.
CRM styr all in- och utgående kommunikation.
Alla meddelanden kodas för att ingen ska kunna tyda dem.
De menar allvar.
Jag är orolig. Det har gått flera veckor.
Jag förstår att ni är orolig, Campbell.
Men det kan bero på solfläckar, trasig utrustning...
Jag hade väntat på ett besked från Omaha som var flera veckor försenat.
Så småningom märkte jag att de drog ut på det.
Jag sa det till dem.
Det var dumt av mig.
Romano och jag hörde att ett team skulle skickas ut
i syfte att undersöka kommunikationsproblemen.
Leo lät oss följa med.
För att han inte skulle ana oråd,
sa vi att vi skulle ut och rekognoscera.
Löjtnant, det gläder mig att ni har plats för två till.
Vi ser fram emot att gå till botten med det här.
Ni kan reglerna.
Nu i efterhand inser jag att det fanns tecken på att det var en fälla.
De protesterade inte alls när vi sa att vi ville följa med.
Jag råkade höra en av dem fälla en kommentar
om att plocka upp en patrull dagen därpå.
Men turen skulle pågå i tre dagar.
Mot bakgrund av det hade de ovanligt lite förnödenheter.
Jag hade varit på flykt i några dagar när jag hörde helikoptrarna.
Och de letade efter dig.
De släppte av containrar.
Fyllda med utrustning från Campus-kolonin och Omaha.
Det var generatorer, datorer...
Det var blod på en del grejer.
Allt bars in i lastbilar och kördes...
Vänta lite.
Blod?
Är du säker på det?
Jag hörde dem säga att de skulle ta vara på grejerna.
De sa nåt om att allt hade gått snett
på grund av en kolonn som passerat där.
Några dagar senare hittade de mig.
De tog emot mig.
Jag hjälpte dem att jaga när jag stötte på er.
Vänta lite nu. Påstår du att Omaha...
Har de tomma tagit sig igenom där?
Hur ska man annars tolka det?
Hur då?
Hur kan det bara vara borta? Jag...
Pappa... Hur är det med honom?
Det är säkert bra med honom, och även med Hope.
Jag petade i ett getingbo genom att ställa för många frågor.
Då blev Romano och jag måltavlor.
Har CRM vetat om det här hela tiden? Varför skulle de ljuga?
Jag vet inte.
Jag vet bara att de vill döda mig.
De kommer att göra det om de hittar mig.
Vi måste dra.
Det är en trygg plats.
Under ett oväder i går uppstod det skador på muren.
Några av de tomma kan ha tagit sig in men vi lagade snabbt hålet.
Det är en...Jean-Charles.
Han är en haitisk skulptör som jag har läst om.
Den heter Vérité.
Vad är det här för plats?
Det är Ytterområdet.
Det var en övergiven by förr.
Innan allt brakade samman gjordes den om till en konstnärskoloni.
De har byggt fler hus sen dess och tagit in folk.
Felix och Iris, det här är ledaren i rådet som styr här.
Indira. En kurir meddelade oss att ni var på väg.
Jag beklagar det som hänt i ert hem.
Men eftersom Will går i god för er har ni ett nytt här,
åtminstone i väntan på en mer permanent lösning.
Du anar inte hur mycket vi uppskattar det.
Behåll era knivar, men för allas säkerhets skull
ber vi er att lämna ifrån er övriga vapen när ni är hos oss.
Går ni med på det?
Det finns ett extra sovrum i Wills hus.
När ni tvättat er och ätit ska jag låta nån titta på ditt ben.
Rådet kommer att vilja ställa frågor till er båda,
men det kan vänta till i morgon.
Kom. Huset ligger här borta.
Jag vill fråga en sak innan ni går.
Vad har ni att leva för?
Att leva är ansträngande numera.
De som är vid liv har sina skäl.
Jag måste känna till de skälen om ni ska vara hos oss.
Vad har du att leva för?
De här två.
Och några till.
Och du?
Jag lever för Hopes skull, antar jag.
Världen är ingenting utan hopp.
-Ni kan gå. -Kom.
Hej.
Hur trygga är vi här?
CRM brukar inte besöka Ytterområdet.
Det ingår i överenskommelsen med Indira.
Hennes folk håller området fritt från döda
och håller främlingar borta från CRM:s anläggning.
I gengäld ger CRM dem förnödenheter och neutralitet.
De bråkar inte med CRM, och CRM bråkar inte med dem.
De tar en stor risk som tar emot oss.
Nu har jag dechiffrerat böckerna.
-Nå? -Platser med förnödenheter...
...bränsleförråd... Sånt behövs när vi hittat Hope och pappa.
-Men inget som hjälper oss hitta dem. -Är du säker på det?
Nånting måste det finnas.
Vi söker igenom anläggningen medan det är mörkt
så att vi får koll på läget.
Hur långt är det till den?
Du hade ju skissat på en karta.
Ja, men...
Än finns det inget som nån av oss kan göra.
Jag vill också hjälpa Hope och din pappa därifrån,
men jag vet hur det är där.
Jag tänker inte bara sitta här.
De har vakter, patruller och säkerhetszoner.
Att närma sig är farligt
och kommer inte att ge nåt som jag inte redan vet.
Vi måste vara långsiktiga.
Vi måste veta hur vi tar oss in, hur vi får ut dem
och vart vi tar vägen sen.
Det handlar inte längre bara om Hopes eller Leos säkerhet,
utan också om säkerheten för alla som ger oss skydd här.
Ett enda felsteg - och det är kört.
För oss allihop.
PRISTAGARE AMELIA LANG
CANDICE FRODER MORGONDAGENS LEDARE
JAG KAN BARA ANA... JAG ÄR INTE SÅ EGOISTISK ATT...
ORSAKA SMÄRTA
BLÖDA DÖ
MAT
Iris?
Felix!
Pappa?
Fundera på vad du vill, Hope.
Vad är det du verkligen vill?
SAKNAD CANDICE FRODER
Hallå?
Vill du följa efter henne?
Du sa att hon behövdes för att hålla pappan nöjd.
Hon kanske skulle ta över hans forskning en dag.
Jag sa att hon behövdes för det, ja.
Då, så. Spelar inte det nån roll längre?
Det spelar roll att du lyckas, Jennifer.
Det var din idé att släpa med sig henne över hela landet.
Du sa att hon var värd risken.
Du övertygade mig om att resan var enda sättet att påverka henne.
Det gjorde den.
Inte tillräckligt mycket.
Den här lilla knuffen...
Jag tror att ditt uppdrag kan bli en framgång ändå.
Som det blev i Omaha.
Då är det som att det som skedde innan du drog aldrig hade hänt.
Jag har alltid velat ditt bästa. Vet du det?
Hon påminner mig om hur du var i den åldern.
Var det därför du tog dig an henne?
Hon var förvirrad...
...och arg.
Hon behövde nån att se upp till
och nån som trodde på henne.
Det kände jag igen.
HÄR ÄR DU NU DUNN MEMORIAL-BRON
Varför sa du inget om vad som hänt i Campus-kolonin och Omaha
när vi hade avrapportering?
Det hade bara varit en onödig distraktion,
och det skulle ha gjort ditt uppdrag mycket svårare.
När man lever under jord under en längre tid...
...skapas det lätt starka band, och gränser suddas ut.
Om du vill följa efter henne, så tänker inte jag hindra dig.
De andra, då?
Du sa att du hade hittat nån. Vem var det?
På basis av din beskrivning tror vi att det är Silas Plaskett.
Plaskett är oskyldig. Han vet ingenting.
Han förhörs nu.
Han förhalar. Vi har inte fått fram nånting.
Det är därför jag vill hitta de andra.
Om de vet för mycket eller...
...om de envisas med att vilja "rädda" dr Bennett och Hope...
...så måste vi ta itu med dem.
Så...
Berätta nu. Hur mycket känner de till om oss...
...och om uppdraget?
Hon tillhör CRM.
8 km norrut finns ett säkert ställe.
DÖDA
DÖ TA INGENTING
INGET ANNAT SYFTE ÄTA
Varför gör du så här?
Jag vill ha det du har.
Du har en helikopter. Det hörde jag.
Du har kläder och mat. När man har det kämpar man för att behålla det.
När man inte har nånting, så tar man. Man måste ta. Man måste äta!
Du... Du är hon.
Jag har sett en bild på dig. Det är du. Jag vet att det är du!
-Nej, det är inte jag. -Du är Candice!
Nej. Jag är inte hon. Det kan jag inte vara, för det är du som är hon.
Ser du?
Du kan inte fly. Det finns ingen bättre plats. Det vet du.
Du tog dig ut, men kom tillbaka.
Du kom tillbaka och kom tillbaka och kom tillbaka och kom tillbaka.
Du skulle ha gjort så mycket från början.
Så mycket...
Du borde ha gjort det, Candice, men du kunde inte.
Varför kunde du inte det?
Sluta, snälla. Jag vill inte göra dig illa. Jag vill bara gå.
Vart då?
Du kommer bara att dö.
Nån annan får kläderna, maten, förnödenheterna... Köttet!
Snälla, tvinga mig inte att döda dig.
-Säg vad du gör här ute. -Va?
Vad sysslar du med här om du inte tänker äta?
Jag försöker bara överleva.
Candice...
Din dumma lilla nolla...
Nej!
Du har ätit.
Stanna. Stanna...
Det här är ditt hem.
Det är ditt nu.
JAG ÄR STOLT ÖVER MITT ARBETE. DET KAN DU OCKSÅ VARA, HOPE.
VI GÖR FRAMSTEG.
Fundera på vad du vill, Hope. Vad är det du verkligen vill?
Det gladde mig att du ringde.
Du hade rätt.
Jag klarar inte det här ensam.
Men jag vill inte att det här ska vara allt.
Jag vet inte om det är det som du vill höra, men så är det.
Har jag klarat ditt test?
Får jag träffa pappa nu?
Du får hata oss, Hope.
Det bör du göra.
Men de onda saker som vi gör måste göras.
Vi bär den bördan så att andra ska slippa
och så att det ska finnas godhet kvar i världen.
En dag kanske det här inte är allt som återstår.
Jag är beredd att erbjuda din syster och Carlucci ett hem hos oss...
...eftersom de inte har nåt att återvända till.
Jag skulle tro att du har en helt annan förståelse för hur det är nu.
Du ville se om jag skulle följa efter henne.
Hon och de andra har förändrat mig.
Det gläder mig att jag hade fel.
Jag har tänkt på Silas
och på vad vi kan göra med honom.
Inga fler lösa ändar, som du sa. Eller hur?
Jag har tyvärr en tragisk nyhet om Campus-kolonin
som jag måste berätta för dig om.
Men den rymmer också väldigt goda nyheter om din familj.
Hör du...
Hur känns det?
Läkaren sa att du hade fått hjärnskakning.
Hör på...
Du har all anledning att hata mig.
Men du måste lyssna på mig nu.
Vill du få träffa Iris och Felix igen?
Då måste vi komma överens om en sak.
Innan vi lämnade dem på bondgården
skickade jag dem till en by några kilometer härifrån.
Där är de trygga.
-Va? -Men till mamma...
Jag sa till henne att de inte visste nåt.
Det innebär att de är säkra om hon hittar dem.
Men de får inte berätta vad de vet.
Varför det? Vad händer om de gör det?
Om CRM får veta att du dechiffrerat deras information
och att alla visste att jag hade order att döda Iris och Felix
om det var det som krävdes,
och att jag lät dem leva ändå?
Jag vet inte vad som händer då.
Men jag vet att vi har dödat för mindre än så.
Du tror visst att jag är helt dum i huvudet?
-Du försöker bara ha ryggen fri. -Nej, det handlar inte om det.
Varför skulle jag inte berätta för din mamma att du klantade till det?
Varför skulle inte jag jävlas med dig som du har jävlats med mig?
Jag berättade just varför.
Om du berättar riskerar inte bara jag att råka illa ut, utan även du.
Och Felix och Iris.
Även din pappa.
Om du berättar vad som verkligen hände...
...måste du ljuga för honom
om var de är
och om vad du vet.
Det är enda sättet du kan förvissa dig om att han inte råkar illa ut.
Och du och jag...
Vi är bara små bitar i en stor mosaik.
Vi är små brickor i ett spel som kommer att spelas i decennier.
Kanske i århundraden.
Men den här platsen...
...är trygg. Den är bra för alla.
Så är det om vi spelar enligt deras regler och inte skapar oreda.
Är det ett hot?
Det är så det är. Efter det som hände i går har du väl fattat det?
Jag har fattat att jag ville ha en framtid.
Och jag vill bidra till att vi får en.
Men aldrig att jag tänker jobba med er skithögar för den sakens skull.
Självklart skulle jag inte ta mig tillbaka.
Ni var bara min biljett därifrån.
Klockan är efter tolv. Grattis på födelsedagen.
Kan du lova att du försöker få
lite sömn?
Kan du sova lite?
Jag lovar om du lovar.
Önska mig lycka till.
Felix.
Felix?
Ja.
Varför tror du att CRM vill dölja det som hände hemma?
Det är inte logiskt.
Nej.
Det är det inte.
Jag tänker hela tiden på alla som är borta.
Enda anledningen till att vi är kvar är att vi drog.
Vi tog en risk.
Det kanske är så vi gör för att överleva
och för att få tillbaka Hope och min pappa.
Vi gör vad som krävs oavsett risken.
Hör på. Det är fint att rådet låter oss bo här, men...
Vi kan inte ligga lågt hur länge som helst. Det är andra regler nu.
CRM har ändrat spelreglerna,
så vi ändrar vårt sätt att spela.
Det hade gått snett på grund av en kolonn som hade passerat där.
Hade de tomma tagit sig igenom där?
Hur ska man annars tolka det?
Det var inte de tomma.
Det var ni.
Så går det. e tomma.