Tidligere i The Walking Dead: World Beyond.
To lastebiler, de største du har. Ingen triks.
Om det var opp til meg, fikk du en kule i hodet nå.
Møtes vi igjen, dreper jeg deg.
De vil utslette Portland.
De ville ikke dratt uten å ødelegge gassen.
Gir vi bare opp?
Vi kan ikke redde noen før vi har reddet oss selv.
Jeg er her for Dennis. Han er alvorlig skadet.
-Jeg gjør meg klar. -Du blir her.
Ikke skyt. Carlucci holder en pistol mot Mason Beale.
Percy!
-Nei. -Hvor er Percy?
Gassen er sikkert på vei til Portland.
Jeg tror jeg har funnet noe. Har dere fortsatt C4-en?
FOR TO MÅNEDER SIDEN
MONUMENT-DAGEN
Hei, folkens.
Hei.
Der er den dressen igjen.
-Ja. Det er... Tuff... -TuffyStitch.
-Barn kan, eh… Noe. -Gå med dem, ikke ødelegge dem.
Ja.
Det der er en… stor skiftenøkkel.
Takk.
Altså, ja, den er...
Så det er slik dere har sneket dere ut hele tiden?
Eh, ja.
Foreldrene mine var lærere her,
og pappa pleide å snike seg inn her for å røyke, så mamma ikke så ham.
Det vi skal gjøre er bare litt farligere enn det.
Så vi skal faktisk gjøre det, hva?
Vi fire skal gå 180 mil til fots?
-Angrer du deg? -Nei.
Pappa er i trøbbel, og vi må finne ham, men...
Når vi går gjennom den døra...
Så kan vi ikke snu.
Apropos usikkerhet, det er umulig å vite
hvordan dette vil gå for noen av oss, så...
-Sånn er det. -Ok.
Hva om vi lover å støtte og forsvare hverandre,
uansett hva.
Jeg er med.
Jeg også.
Helt til slutten, uansett hva det viser seg å bli.
Ok.
La oss gjøre det.
Ok.
Vent, hvis, eh...
Hvis vi møter de døde,
husk Carluccis første regel for overlevelse:
Angrep er kun siste utvei. Det viktige er å unngå dem.
For orden skyld, så er jeg tvilsom til den som kom på å gå til fots.
Et kjøretøy ville vært for lett å oppdage fra lufta.
Når alt kommer til alt, er dette tryggere.
Ja. Skikkelig trygt.
Vi har gått halve landet til fots, ok? Vi kommer til å klare det.
Går det bra?
Vi må gå raskere.
Alt er avhengig av oss. Alt sammen.
Så etter vi sprenger gassen...
Eh, vi møter de andre,
og noen av oss drar til Portland.
Du? Skal du dit?
Det var noe Percy og jeg pratet om.
Jeg er så lei for det.
Han hadde tenkt å drepe Huck.
Men han lot henne leve.
Hun risikerte livet for å redde ham,
men hun kunne ikke, ingen av oss kunne det.
Jeg antar at jeg bare vil at det skal… bety noe.
Han var fortapt. Altså… og så møtte han deg.
Kanskje det er det som betyr noe av alt dette.
Jeg fikk nettopp vite...
Vi har tilgang til helikoptrene igjen. Jeg vet det.
Når begynner de å bombe?
Innen en time.
Bra. Det vil frigjøre flere folk til å jage og sikre forskerne våre.
-Vi må finne dem. -Ja. Noe annet?
Jeg vil ha et dusin kjøretøy spredt ut i en radius på 12 km,
De skal forstyrre alle radiofrekvenser helt til solnedgang.
Tror de at fortsatt bruker radio?
Det vil forstyrre vår kommunikasjon.
Det er en bevisst risiko,
men det er den beste metoden for å stanse rebellene på stedet.
-Og vår nåværende operasjon? -Den påvirkes ikke.
Helikoptrene er på slakteanlegget
om fire timer, for å fly gassen til Portland.
Da bør alt dette være ferdig.
Hvor i helvete er de?
CRM må være på utkikk etter meg.
Du trenger antiobiotika, og jeg trenger C-4.
De ungdommene går mot strømmen.
Det er den siste delen av et helvete. Gi dem tid.
Jeg har tenkt på en kompis jeg hadde, for lenge siden.
Han pratet alltid om familiens hytte nede i Great Smoky Mountains.
På bredden ved Pigeon River, omgitt av store furutrær.
Det høres fint ut.
Han dro ut på en av de første ressurspatruljene.
Kom aldri tilbake.
Jeg lurte alltid på om han stakk av...
dro tilbake dit...
og levde lykkelig i alle sine dager.
Synes du at vi burde gjøre det samme?
Vi kan fortsatt leve et liv.
Vi kunne det.
Etter at vi sprenger denne dritten, stikker til Borgerrepublikken, og...
viser regjeringen og media hva militæret har gjort.
Detaljer, detaljer.
Selv om vi kommer oss dit,
klarer å varsle de riktige folkene...
Hvem kan vite om de vil tro på oss engang?
Om noen kan få det til,
så er det oss.
Vi tar det vi har, og får det til å funke.
-Ja. -Ja.
Akkurat den bilbergingen jeg lette etter.
-Går det bra? -Er alle i trygghet?
De dro med den andre lastebilen. Det er bare oss.
Og et tiår av forskning.
Ok.
Skynd dere. Ligg lavt, søk dekning. Løp, løp!
Dr. Bennett?
Kan ikke du og vennene dine komme ut med hendene over hodet?
Dere kan ikke vinne dette.
Hei.
Jeg ble nesten bekymret.
Så bra dere er i live.
Godt å se deg.
Vi prøvde radioen.
Ja, jeg også.
-CRM forstyrrer nok frekvensene. -Jeg tok så mange som mulig.
Takk for at du ikke hørte på meg. Det betyr mye, det du gjorde.
Det kan gå.
Hva mer kan vi gjøre?
Dra tilbake, møt de andre. Det er fortsatt tryggest til fots.
Når dette stedet går i lufta, bør dere være minst 5 kilometer unna.
Hva med deg?
De vet at du hjalp oss med å rømme, jeg...
Du kan bli med oss.
Folkene inne i Borgerrepublikken
vet ikke hva militæret har gjort utenfor murene deres.
Det må de få vite.
Dennis og jeg skal sørge for at de får vite det.
Takk. Dere bør dra.
Bare kom dere i trygghet, ok?
I like måte.
Hva det nå enn er verdt,
så er jeg stolt av deg.
Du er fremtiden.
Glem aldri det.
Vi må dra.
Silas?
Kommer du?
Eh, nei.
Jeg blir med Huck og Dennis.
-Hva? -Plaskett.
Du trenger noen som kan hjelpe deg på veien,
og du må komme deg dit.
Offiser Stokes, flere nyheter.
C-4en de brukte i tunnelene, ser ut til å ha vært gamle M112-ladninger.
Slike som brukes på slakteanlegget.
Det stemmer.
Gjør klart helikopteret mitt nå.
Ma'am?
Mannen til Mallick driver utposten dit gassen ble flyttet.
Vi var så diskrete som vi kunne da vi flyttet den.
Vi fikk gassen til å se ut som en standard...
Gjør klart helikopteret mitt, sa jeg.
Du har blitt flink til å være helt.
Jeg er ikke det.
Jeg hjelper bare en venn.
Da jeg forlot universitetet...
Jeg hadde ikke venner å si ha det til engang.
Jeg tror ikke dette er et farvel.
Vi har funnet hverandre to ganger før, ikke sant?
Vi gjør det igjen.
Ja. Det gjør vi.
Sees.
Silas.
Takk.
For hva?
Fordi du ble med meg og Hope da du knapt kjente oss.
Fordi du reddet livet mitt på den skolen.
Fordi du danset med meg da jeg ville danse.
Jeg bare fulgte deg hele tiden.
Det gjorde vi, alle sammen.
Det tar ikke lang tid før Huck har plassert sprengstoffet.
Dere bør dra.
Vi sees, Silas.
Jeg var på vei mot kjøpesenteret med de andre.
Jeg snudde da jeg hørte nødropet deres.
Vi kan ikke være her lenge.
Del dem opp. Da blir det lettere å plukke dem.
Jeg agerer lokkedue rundt trærne.
Newton er en drittsekk.
Han vil bite på kroken, tro meg. Det kommer til å funke.
Faen.
Folk som deg?
Dere er verre enn de døde.
Fordi dere hjelper dem med å vinne. Men ikke i dag.
I dag, taper du.
Faktisk,
så er det bedre på denne måten.
Du og jeg.
Kom igjen.
Du sa at du ville drepe meg, om du fikk sjansen.
Så kom igjen.
Du har din, jeg har min.
Ingen andre våpen.
Jeg tilbyr en rettferdig kamp.
Jeg leste psykolog-rapporten din.
Skal du skuffe meg, som alle andre i livet ditt?
Som alle de folkene i Campus-kolonien
du lovet å beskytte?
Som kjæresten din, som kom hit for å komme unna deg.
Faen heller, din egne foreldre ville ikke ha noe med deg å gjøre.
Vil du virkelig føye meg til på den lista?
Ja.
Kos deg.
Hva er det?
Hva er galt?
CRM forstyrrer ikke bare radioene.
Det påvirker fjerndetonatorer også.
Vi må sprenge ladningen på et annet vis.
Vi kan sette opp noe.
CRM kan være her når som helst.
Hvor langt er det til det nødlageret med våpen som du fortalte om?
Der vi skulle laste opp?
Fem kilometer.
Jeg vet ikke om vi har noen tidsdetonatorer der, men...
det kan hende.
Det er det beste vi har akkurat nå.
Jeg gjør det. Jeg må bare få vite hvor det er.
Du burde bli med ham.
Vi er tilbake om 20 minutter.
Ok.
Hva med deg?
Jeg blir her, og gjemmer meg om de kommer nære på.
Vær forsiktig, ok?
Vi klarer det.
Ja, det gjør vi.
Vi tar det vi har, og får det til
Nå snakker vi rettferdig kamp.
Søk gjennom lagerbygningen, og sikre containerne.
Hva fikk du ut av å svikte republikken, Jennifer?
Vi skulle kjempe for menneskeheten,
men det finnes ikke noe humant ved det CRM har gjort.
Så du fikk ingenting.
Du levde ikke der ute.
Du mistet ikke et lokalsamfunn, ikke ett du hadde skapt.
Du kan ikke sette pris på det vi har, på det vi kan gjøre.
La oss se hva du kan gjøre.
Det du gjorde mot Omaha?
Vi hadde ikke noe valg. Moren din forstod det.
Moren min gikk seg vill.
Men dette? Dette var alltid den du var.
Du byttet med noen, for å komme inn i republikken, ikke sant?
Var det billetten din?
Noens liv?
Folk er en ressurs.
Jeg hadde noen som var spesiell. Jeg hadde en A.
Men jeg sa at han var en B, så han ikke endte opp i laben til din mor.
Jeg skyldte ham det.
Så ja, jeg byttet med noen for å komme inn i byen,
og da så jeg hva verden kunne bli,
så jeg vervet meg.
Og nå? Nå gjør jeg alle de tingene du ikke kunne gjøre.
Vent. Du bør la meg se på det såret.
Det går bra.
Det bør være en tidsdetonator i en av disse.
Pjokken.
Du er en morder.
Du har blodet til 100 000 mennesker på hendene dine.
Jeg er ikke mer morder enn deg.
Oppdraget ditt i Omaha?
Hva tror du all etterretningen ble brukt til?
Hvordan kunne vi utslette en hel by med bare et kjemisk angrep?
Du fortalte oss hvor massene ville samles
for å minnes Monument-dagen. Torgene, parkene…
Et år senere, visste vi nøyaktig hvor vi skulle slå til, takket være deg.
Det måtte ikke ende slik.
Vil du at jeg avslutter det, eller vil du dø alene?
Det er bare en ting jeg vil.
Jeg har en gullklokke.
Det var pappa sin.
En av de få tingene jeg husker med ham.
Og...
moren min,
hun pleide å si at det var den som førte henne og meg sammen igjen,
etter at verden gikk under.
Si til henne at denne gangen vil ikke det skje.
Fordi nå,
nå vil den føre meg og faren min sammen igjen.
Hvor mye tid har jeg?
De kommer til å sprenges. Vi drar, nå!
Vi er ikke langt nok unna utposten ennå.
Ok? Vi må gå raskere.
Raskere gjennom det der?
Flytt dere!
SRENGLADNING M112 MATERIALE C-4
Hopp inn!
Kom igjen, skynd dere!
Ok. Ta disse på.
-Flytt deg! -Hope!
Jeg kan prøve å lappe deg sammen igjen.
Og så,
kanskje vi kan hente mer antibiotika...
-Kanskje hun kommer. -Det gjør hun ikke.
Hun sendte oss hit, så vi ikke skulle være der.
Vi kan fortsatt dra. Vi bør det. Jeg kan få deg til republikken.
Jeg kommer ikke til å klare meg.
Se på meg. Det ville aldri skje.
-Men du... -Hun visste det også.
Det var bare lettere å late som.
Ta bilen. Finn vennene dine.
Nei. Du sa jo at dette handlet om en ny sjanse, ok?
Dette er sjansen vår.
Jeg har ikke tenkt å gi opp.
De har sikkert oppdaget bilen.
Vi kan ta dem.
Nei, det kan vi ikke.
Jeg kommer ikke til å overleve dette.
Men kanskje du kan gjøre det.
Gi meg pistolen din.
Hvorfor det?
De vet at jeg er en forræder.
Jeg vil uansett dø, men om det ser ut som at du drepte meg,
kan det overbevise dem om at du ikke var med på det,
Du var bare et gissel som overmannet den som holdt deg fanget.
Da blir du en helt i deres øyne.
Det er sånn du overlever.
Nei.
-Nei. -Herregud.
Vil du ha en ny sjanse? Dette er den.
-Hva sier du? Hold kjeft! -Faen heller! Det er eneste mulighet.
Det får du ikke.
Det må være deg.
Det Jennifer gjorde mot deg, det fortjente du ikke.
Og du fortjener faen ikke dette,
men Silas, du fortjener å ha et liv.
Kommer de inn hit og finner oss i live, så dreper de begge to.
De må se deg som en av dem.
Derfor må det skje på denne måten.
Hvorfor tror du at de vil tro på meg?
Du må få dem til å tro på deg.
Om du ikke forsøker, er du ferdig.
Du må gjøre det, du må gjøre det her og nå.
Ok? Vi har ikke mye tid.
Jeg skal komme meg inn. Jeg skal finne de rett folkene,
og alle vil finne ut hva CRM gjorde.
Kom ut av huset. Hendene over hodet.
Bare gjør det.
Jeg er så… Jeg er så lei for det.
Ikke ta skylden for dette.
Og husk, uansett hva de sier,
så er du ikke en av dem.
Gjør det.
Gjør det!
KUNDESERVICE
Hvordan går det med ham?
Han har svak åndedrett.
Han mistet mye blod.
Kanskje for mye.
Vi burde sikre ham.
For sikkerhets skyld.
Han reddet livet mitt.
Indira.
Han hadde disse i veska si.
Hva er det?
Det er det jeg trenger for å overleve.
Hei.
Hva er det?
Det er Elton sin.
Visste du at han hadde begynt å skrive en bok?
Jeg pratet med noen av Indiras folk.
Flere av dem vil hjelpe til.
De prater om å dra til Portland, for å advare dem.
Om et par dager, når det er trygt.
Vil du at vi skal bli med dem?
-Vi kan ikke forlate Elton. -Jeg sier ikke at vi burde gjøre det.
Jeg vet at dette stedet ikke er for godt,
men det virker trygt.
Cornell er i nærheten, der bør det finnes laboratorieutstyr.
Om du blir her, kan du jobbe herfra.
Jobbe med forskningen i årevis.
Så du vil bli med dem?
Det er meningen at jeg skal gjøre det.
Jeg kanskje ikke sier noe fornuftig akkurat nå, men...
Du gjør det.
Det handler ikke om oss.
Det handler om fremtiden. Ikke CRMs fremtid, men alles fremtid.
Det er det jeg føler, og jeg,
jeg tror det er det Elton føler også.
Iris.
Du vet at jeg elsker,
men jeg kan ikke bare la deg dra...
Jeg kommer tilbake.
Med forsterkninger, fra Portland.
Det er ikke for evig.
Ingenting varer evig.
Kanskje Felix og jeg blir med henne.
For mye står på spill her.
Det er for mye som må beskyttes.
Hun har rett.
CRM er i nærheten, og,
forskere er ikke soldater.
Det er Iris.
Jeg setter pris på at du kom inn, Silas.
Du lurer vel på hvorfor jeg ba om å få prate med deg.
-Du hørte om det jeg gjorde. -Det har du rett i.
Du skjøt Mallicks forræderske ektemann i fjeset.
Det må ha vært litt av en ildprøve.
Han tvang meg inn i noe som jeg ikke ville ta del i.
Han fikk det han fortjente.
Vennene dine var med på mytteriet, også. Visste du det?
De forviste meg fra gruppen, da de gikk på tvers av landet.
-De var aldri vennene mine. -Overbevisende historie, Silas.
Men Dennis ba deg om å gjøre det, hva? For å prøve å redde deg?
Hva? Nei. Nei.
-Det gjorde han ikke. -Han gjorde det. Det går bra.
Det som teller, er at du faktisk gjorde det.
Etter å ha drept din egen far,
og at moren din forlot deg for det...
Det krever styrke.
Styrke vi har bruk for.
Jeg ville prate, fordi jeg har hørt at du er interessert i militæret.
-Er det også en løgn? -Nei.
-Jeg tror jeg kan bli en god soldat. -Jeg tror du kan bli en flott soldat.
Du får begynne med grunnopplæring øyeblikkelig.
Du blir mitt eget lille prosjekt. Hva sier du om det, Silas?
Ja, gjerne.
Men du tar feil om meg.
Jeg tror på CRM.
Du trenger ikke å overbevise meg.
Jeg ser deg.
For den du er.
For den du egentlig er.
Selv om du ikke er den ennå.
Men det blir du.
Og jeg kan knapt vente på å se hvem du kommer til å bli.
Elizabeth.
Kondolerer.
Vi kom nettopp tilbake til byen. Det ble flere dager med avhør.
Jeg ba troppen min om å stille henne for retten, i live og uskadd.
Men hun...
Hun gav dem ikke noe valg. Jeg har lest rapporten.
Vi har ikke funnet forskerne ennå, men det vil vi gjøre.
De vet at vi trenger dem,
og nå vet de hva vi har gjort.
Jeg så på meg selv som et oppgav
til en fremtidig verden som stod i gjeld til mine offer.
Så jeg gjorde ting.
Jeg gjorde forferdelige ting.
Slik at sivilisasjonen ville herske igjen.
Slik at de andre, de humane, kunne stige i gradene.
Men hva om det likevel...
Det er ikke mulig.
Hva om det aldri var slik, Jadis?
Overlevere,
uansett om de er individer,
eller hele sivilisasjoner,
ser muligheten i elendighet.
De bryter ikke sammen.
De lar ikke de svake bli sterke.
De venter på at de sterke blir svake.
Jeg sitter her nå,
fordi jeg utnyttet øyeblikket.
Jeg så den sterkeste personen jeg noensinne har møtt, bli helt sårbar.
Jeg brukte det.
Det er det jeg gjør nå.
Og hva er det du gjør?
Du sendes herved tilbake til varetekt i Helse- og velferdsanlegget,
hvor du vil tiltalt etter bestemmelse 94
i CRMs juridiske lovsamling.
For hva, for faen?
For landssvik.
-Folk vil ha noen å skylde på. -Dette skjedde på din vakt.
-Datteren din var forræder. -Kutt ut!
Om noen skulle sett det, så burde det vært deg.
Hun skapte deg!
Bennett-familien. Vel, de var en trussel, og hva gjorde du?
Du tok imot dem. Du lot Utkanten leve.
Alt som skjedde, skjedde på grunn av deg.
Da noe gikk galt, gjorde du ingenting.
Jeg gjorde ikke ingenting.
Jeg trodde på det!
Og jeg hentet inn deg for en etterforskning.
Du kastet meg inn i en drittverden.
Å, buhu.
Og du dro når kom ut av kontroll.
Jeg mistenker at du sendte meg inn for å ta ansvaret.
Kanskje det er din egen versjon av overlevelse?
Uansett, jo verre du virker, desto bedre for meg.
Der har vi det.
Men jeg kan ledsage den nye verden bedre enn hva du kan.
Jeg har ikke venner, jeg har ikke et barn.
Jeg har ambisjoner, og jeg har republikken.
Tror du virkelig at folk ikke vil gjennomskue det du driver med?
Ohoi!
Beale kommer til å halshogge deg for dette.
Hvem tror du signerte arrestordren din?
Du kommer ikke til å vinne.
Jeg har vunnet, Elizabeth.
Jeg måtte det.
Vi er verdens siste lys.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også, pappa.
Mine folk. Hun er i gode hender med dem.
Og de er i gode hender med henne.
Ruta mi til Portland, i tilfelle dere må finne meg av en eller annen grunn.
Bare vær forsiktig.
-Ok? -Ta vare på hverandre.
Jeg tenker tilbake
på hvordan jeg sa at vi to ville redde verden sammen.
-Ja. -Jeg tror vi fortsatt kan få det til.
Selv om vi ikke er sammen.
Alt dette...
Det forandret ikke oss.
Det viste oss bare at de vi er, er de vi var.
Kom hit!
Jeg elsker deg så høyt.
Jeg vet det.
Jeg elsker deg også.
Hei, Iris.
Smil, jenta mi.
Hei, hva er det?
Det er Elton.
Han har våknet.
En gang trodde jeg at jeg skulle dø.
At vi alle skulle dø.
Fordi jeg trodde vi var den siste generasjonen.
PRØVE 1
De siste.
Og så, en stund, trodde jeg at vi var starten,
men det ignorerer alt som skjedde før den tid.
Alle som fantes før den tid.
Det jeg virkelig vet, er at det er mye som er vanskelig i verden.
Mye som er vanskeligere enn jeg noensinne trodde det kunne være.
Det har etterlatt et arr på oss.
Plaskett! Kom til helikopterdekket.
På oss alle, på måter som jeg aldri hadde forventet.
Jeg vet også at det er mye som er bra, som er vakkert.
Det er mye som gir meg håp.
Men kanskje det ikke er en start. Kanskje det ikke er en slutt.
Kanskje det bare er.
Og "er", er det vi gjør det til.
...centimeter med vev.
Denne graden av gjærbasert forråtnelse er ekstraordinær.
For egentlig, får vi aldri vite det.
Det finnes ingen perfekt modell,
ingen måte å forutsi at dagen i dag er den siste,
om verden varer et år til, eller to, eller for evig.
Kanskje alt vi får vite, er nå.
Og hvorvidt vi etterlater et lite arr på denne verden...
eller om vi endrer den fullstendig...
så handler det virkelig om de små brikkene av nå, som tar oss dit.
De små stegene, som beveger oss fremover,
som får oss til å vokse, og utvikle oss.
For alle de øyeblikkene til sammen, det er det som er et liv.
Og det er alt.
Så, la oss se hvem vi egentlig er, eller?
Eh, problemet, som jeg forstår det,
er at prøvene vi har, rett og slett ikke er ferske.
Det er bare for mange variabler,
etter hvordan tiden påvirker dem, og selv etter kun få minutter,
får vi ikke et tydelig bilde av biologien det gjelder.
I hvert fall ikke fra starten. Vi har åpenbart...
sett slutten.
Igjen og igjen.
Men vi får ferske prøver snart.
Det er helt sikkert.
Vel, på den annen side, har jeg gransket de siste dataene fra dere,
og bruken av hjerteavleiring som et vertsmedium for steroid behandling
for å starte sirkulasjonssystemet,
med håp om å kortslutte hjernen,
eller kanskje gjenvinne funksjoner som forårsaker nerveskader,
er en fascinerende tilnærming.
Vi venter alle ivrig på enhver tilbakemelding fra første forsøk.
Er du en av legene?
Ja.
Har du vært på flukt, og gjemt deg hele tiden?
Ja.
Er du medlem av Primrose-laget?
Nei. Violet.
Hvor er Primrose-laget? Hvor ble de av?
De var ikke her da det skjedde.
Da dere alle gjorde det dere gjorde.
De var på en konferanse, i Toledo.
Spania?
Ohio. USA.
Jeg klamret meg til håpet om at de var her.
At de kom tilbake på en eller annen måte.
Og at de fortsatt jobbet. Og at de var i nærheten.
Hvorfor kom du tilbake?
Jeg var lei å av å være på flukt.
Og jeg klamret meg til det håpet.
Og jeg måtte forsøke.
Om de kom tilbake hit, til jobben deres,
så kunne de fått slutt på alt dette.
Selv etter all denne tiden.
DE DØDE BLE FØDT HER
De burde vært døde.
Om de ikke er det, og de på en eller annen måte kommer tilbake, som deg,
så vil vi ikke fengsle dem, som de andre.
Vi vil drepe dem.
Avslutte dette?
Dere startet dette. Alle lagene.
Og så gjorde dere det verre.
Jeg vil vite mer om de variantgruppene du refererte til
sist vi pratet sammen.
Vi har ikke sett noe sånt her i det hele tatt, ikke i nærheten.
Jeg håper du har det så godt som mulig.
Jeg håper at du ikke mister troen.
Den dagen kommer, da vi klarer å vinne over dette.
Det er i alle fall det den andre dr. Jenner sier til meg hele tiden,
og som du vet, så er hun smartere enn meg.
Solidarité. À bientôt.
BIOMEDISIN AVDELING FOR SMITTSOMME SYKDOMMER ier til meg hele tiden,