DELICTUL
O CHESTIUNE PERSONALĂ
- Poșeta, colierul! Dle polițist, vă rog! - Stai!
- Poșeta mea! - Stai! Am spus să stai!
Stai!
Ești arestat. Să mergem!
De când eram mic, tata m-a învățat că a fi agent de poliție
înseamnă mult mai mult decât să rezolvi crime atroce și să protejezi cetățenii.
E un mod de viață.
Încă îmi amintesc modul priceput prin care
a sădit acel sentiment în sora mea, Marina, și în mine.
În fiecare seară,
ne chema și se juca cu noi de-a rezolvarea cazurilor misterioase.
Cazuri pe care le credeam inventate,
dar care am descoperit, cu timpul, că erau reale.
Așa era tatăl meu.
De aceea, astăzi este o zi specială nu numai pentru mine,
ci pentru întreaga mea familie.
Această promovare îmi permite să continui să onorez numele familiei,
pentru că, după cum bine știți, sunt a cincea generație a familiei Quiroga
care lucrează în poliție.
Permiteți-mi să propun un toast pentru familia mea.
Fără ei, astăzi nu aș fi aici.
Vreau să-i mulțumesc mamei mele, Asunción,
care a crezut mereu în mine
și, de când eram mic, m-a împins să calc pe urmele tatălui meu.
Soției mele, Rosa,
care a suportat, fără să se plângă, programul de lucru bizar al soțului ei.
În fine, vreau să-i mulțumesc surorii mele, Marina.
Ea este...
Ea...
Ei bine, o cunoașteți deja.
Unde e Marina?
Dră Marina?
S-a terminat deja discursul?
Evenimentele astea sociale îmi fac greață.
Totul e de fațadă și doar bărbații vorbesc.
Nu se schimbă nimic, Héctor.
Unde e mașina?
Fratele dv. devine comisar,
cine să vorbească, dacă nu el?
Nu știu. Mama mea, soția lui, o colegă din poliție.
Dar nu există polițiste.
Asta e problema, Héctor.
- Pot să știu unde vă duceți? - Am o întâlnire de neratat.
Dră, dacă plecați, o să aveți necazuri.
Și, mai rău, o să-mi provocați și mie necazuri.
Héctor, am spus că o să fiu prezentă la anunț și anunțul s-a făcut.
Nimeni nu trebuie să știe că m-ai văzut.
Mulțumesc!
Rămâi cu mama mea.
Mă întorc în curând!
Pardon!
Cu fiecare întâlnire, ești din ce în ce mai elegantă.
Îți place?
La nebunie.
Ai făcut rost de tot ce ți-am cerut?
- De tot. - De tot?
E acolo.
Ia să vedem.
Ce-a fost asta?
Nu ne privește.
Să mergem!
Nu, azi nu.
Poftim. O să mă întorc după lucruri în curând.
În locul tău, nu m-aș băga în belele.
Mulțumesc, Toni.
E cineva?
E cineva acolo?
Doamne!
Doamne! E...
Rezistă!
Nu!
Poliția.
A avut loc o crimă, trebuie să veniți imediat!
Calmați-vă, dră.
Spuneți-mi cine sunteți și unde vă aflați.
Sunt Marina Quiroga. Sunt la doc...
Exact! Dv. erați, dră Quiroga!
Xosé la telefon. Asta e chiar mai originală decât ultima.
Cabanillas, tocmai m-a atacat un bărbat.
E o femeie moartă pe jos. Mobilizează pe toată lumea.
Ca atunci când urmau să-l răpească pe fiul ambasadorului american.
Sau când ați văzut lupul ăla în centrul orașului.
Cabanillas, păcat că nu e tata aici,
altfel i-aș spune cât de inutil ești.
Îmi faci favoarea să vii aici cu o patrulă?
Patrula portului.
Niște marinari tocmai au găsit cadavrul unei femei pe o alee. Să mergem!
- Mobilizează-ți oamenii! - Haide, Cabanillas.
- Cabanillas? - Dră, sunteți acolo?
Normal că sunt aici. Crezi că am sărit în apă?
Așteaptă-mă aici. Vin imediat.
Comisare.
Unde e cadavrul?
Acolo.
Am vrut să vin la evenimentul tău, dar...
Știu că ai crezut că lucrurile vor sta altfel,
dar sper că putem lucra împreună.
Zarco.
- Dle comisar. - Raportează-mi situația.
Femeie, 35 de ani, rană prin înjunghiere.
Cauza posibilă a decesului: artera carotidă tăiată.
- Vreun martor? - Da.
Pentru numele lui Dumnezeu, pune-ți mănuși!
- Marina? - Arturo, în sfârșit!
Luau probe fără mănuși!
Și unul dintre ei fuma lângă cadavru.
Ce îi învață la academie?
Pe bune, se vede că tata nu mai e prin preajmă.
Bună seara.
- Putem vorbi o clipă? - Dar...
Te rog.
Pot să știu ce cauți aici?
Te-am căutat pentru poza de familie.
Tocmai am fost martoră la o crimă.
O femeie a murit în brațele mele, era să fiu ucisă,
iar tu îți faci griji pentru poza ta de inaugurare?
Dacă n-ai fi plecat, n-ai fi pățit nimic.
Mereu faci la fel.
Îmi iei declarația sau caut un alt polițist
căruia să-i pese de singurul martor care a văzut fața asasinului?
I-ai văzut fața asasinului?
Da.
Atunci, poți să-l descrii.
- Aș putea... - Dar?
Era foarte întuneric.
- Da. - Dar avea ochi căprui.
Minunat. Având în vedere că suntem în Suedia și avem ochi albaștri...
Când o să-ți dai seama că și eu pot ajuta cu investigațiile?
Iarăși începi.
- Ce-i asta? - Uite.
Mi-am folosit broșa ca să mă apăr,
iar această bucată de material a rămas prinsă în ac.
- L-ai înjunghiat cu o broșă? - Desigur.
Iar acest material o să ne conducă la el.
Și cu un fir de păr îl prindem pe Al Capone.
Ajunge, Marina, mă auzi?
Mă scuzați, dle comisar.
- Am găsit ceva. - Vin.
Marina, rămâi aici, te rog.
Doar ce au găsit-o.
S-ar putea să aibă legătură cu cazul.
- Ați văzut ce conține? - Nu.
Deschide-o!
Reviste de știință și criminologie.
Se găsesc doar în afara Spaniei.
Mărfuri de contrabandă. Ar trebui să te arestez pentru asta.
- Ar trebui să le citești. - „Măsliniul, noua culoare a toamnei.”
Eleganța nu este incompatibilă cu inteligența, dle inspector.
- Tu cine ești? - Termină!
Termină cu fuga, cu investigațiile
- ... și nu te mai pune în pericol. - Nu sunt copil.
Ești mai rău. Unui copil îi tragi una la fund
și-l pedepsești să nu iasă din casă.
O să-mi tragi una la fund aici?
Noroc că mi-am pus lenjeria cea frumoasă.
- Marina! - Ce?
Sunt arestată? Pentru că, dacă nu, îmi iau revistele.
Haideți, domnilor, să nu mai pierdem timp!
Toată lumea să caute la locul faptei. Hai!
Femeia moartă avea un simbol înscris pe piept,
- ... ca și cum ucigașul s-ar fi semnat. - Vom anunța familia.
- Lasă-l pe Cabanillas să se ocupe. - Desigur.
Dră Marina. Permiteți-mi.
Să mergem acasă.
- V-am spus că nu e o idee bună. - Și tu?
Eu nu zic nimic. Să vedem ce părere o să aibă mama dv.
Ce bine ar fi să doarmă!
Marina, ești acolo? E Marina cu tine?
Héctor, Marina e cu tine?
Héctor!
- M-ați chemat, doamnă? - Unde este?
După tot ce mi-a făcut față de invitați, ce rușine!
Spune-i să coboare și să se arate la față!
Domnișoara este...
M-am săturat de ea!
- Dacă doriți, vă fac încă un ceai. - Ceaiul nu ajută la nimic.
Spune-i să coboare!
Dacă tu crezi că mă ascundeam, nu mă cunoști deloc, mamă.
Te cunosc, dragă. Unde ai fost, îmbrăcată așa?
Știu foarte bine unde te-ai dus. În port,
ca să pui mâna pe revistele alea străine.
- Arturo a dat deja raportul? - Da, pentru că eram îngrijorată.
- Ca să nu mai vorbim... - Cât de penibil
te-ai simțit că n-ai putut face o poză de familie.
Nu știu ce să mă fac cu tine.
Eu m-aș duce direct la aniset.
Da.
Slavă Domnului că tu mă înțelegi, Héctor!
Deci?
N-am vrut să fur lumina reflectoarelor.
Voilà! Puțină veselie.
Mulțumesc.
Nu s-a vorbit despre nimic altceva la ceremonie.
Îți amintesc, mâine vine Ramón do Porto
și nu vreau să trec prin ce-am trecut azi.
- O să-l primim cum se cuvine. - Și cum se cuvine?
- N-aș vrea s-o dau în bară. - Ești incorigibilă, Dumnezeule!
- Încă un pahar? - Da, ăsta e pentru mine.
Câtă indecență!
Nici măcar în cel mai vulgar bar n-am mai văzut așa ceva.
Uite cine vorbește!
Nu mă pune să suport vreo scenă de-ale tale dacă te îmbeți.
Somn ușor, mamă.
Și ție, dragă.
- Mai toarnă-mi un pahar, da. - Poftiți. Voilà.
Hai, mai toarnă! Nu fi timid.
Mă scuzați.
E foarte frustrant să stau aici cu mâinile legate.
Trebuie să fie groaznic să vă relaxați într-o baie cu spumă.
Nu e asta.
Nu pot să nu mă gândesc la ea.
Stați liniștită, doarme.
Nu vorbesc despre mama mea.
Vorbesc despre femeia ucisă în port.
Dacă tata îl auzea pe Arturo, s-ar fi răsucit în mormânt.
Sigur că-l prinzi pe Al Capone cu un fir de păr.
Știința ne stă la dispoziție.
Acum șase ani,
crima unei coriste din Boston s-a rezolvat
datorită unui fir găsit la fața locului
care avea exact aceeași vopsea...
Pe care o folosea femeia de serviciu a clubului,
care s-a dovedit a fi iubita fetei din cor.
Dacă te plictisesc, intră-n clubul fratelui meu.
Fratele dv. vrea doar să fiți în siguranță,
să fiți fericită, să faceți lucruri mai normale.
Credeam că avem în comun că niciunul dintre noi nu vrea să fie normal.
Ce zici de mama?
Continuă să-mi caute pretendenți.
Cine să-l vrea pe Ramón do Porto? E scund, are sprâncenele unite.
Nu cu mult timp în urmă, priveați unicitatea ca pe un dar.
Doar că nu vreau să mă mărit.
Înțeleg încotro se îndreaptă asta.
Nu cred că e momentul să ne gândim la asta.
Nu cred că o să pot să dorm la noapte.
De-asta v-am adus șampanie,
știam că gândurile n-o să vă dea pace.
Cred că în noaptea asta n-o să-mi ajungă șampania.
Aniset, atunci.
Nu, nu mai am.
Mă tem că mama dv. a terminat tot stocul.
Într-o zi, o să moară de dezolare.
Sau de ciroză.
Nu fiți așa aspră cu ea.
Este admirabil modul în care continuă să fie o personalitate în acest oraș.
Puține femei reușesc asta, după ce le moare soțul.
Dacă tata era aici, totul ar fi fost altfel.
Tuturor ne e dor de el.
Somn ușor.
Ce vezi aici?
O doamnă care s-a spânzurat.
Ești sigură?
Trebuie să privești dincolo de ceea ce văd ochii la prima privire.
Uită-te la...
Detalii!
Exact.
Ce este acolo și ce nu este acolo.
Detaliile spun povestea delictelor.
Nu există nici scaun, nici scară.
Doamna n-ar fi putut s-o facă singură. Cum ar fi putut să ajungă acolo?
Foarte bine, Marina!
Ai câștigat medalia de merit a poliției, domnișoară.
Când o să crești, o să fii un comisar de poliție excelent.
Fetele nu pot lucra în poliție.
Dar o să poată.
Schimbarea o să vină din interior.
Să nu lași pe nimeni să-ți spună ce să faci.
N-ai nevoie de insignă ca să fii o mare polițistă.
- Înțelegi? - Da, înțeleg.
Pot să știu ce faceți cu arma tatălui dv.?
Exersez.
Exersați pentru ce?
Ca să prind asasinul.
Urmează-mă!
Micul-dejun...
- Când ați făcut așa curat? - Azi-noapte.
Nu puteați face perfect.
- Aduc un pămătuf de praf. - Nu, Héctor, așteaptă!
Nu de-asta te-am chemat.
Pentru ce aveți nevoie de mine?
A sosit momentul să arăt
că pot fi o mare polițistă, așa cum m-a învățat tata să fiu.
Nu mă așteptam la reacția asta.
Toate astea sunt o nebunie.
Nu puteți aresta un criminal ca și cum ați fi polițist,
pentru că nu sunteți polițist.
Tata nu era de aceeași părere.
Aceea e o broșă, nu o medalie de poliție.
Haide! Amândoi știm că singura problemă
care mă împiedică să lucrez în poliție e faptul că sunt femeie.
E o stare de fapt. Nu știu dacă e o problemă.
Este, crede-mă.
Sunt o femeie care are curajul și inteligența a zece bărbați.
Și modestia, nu uitați de modestie.
Și asta e important la un polițist bun.
Știam eu că pot conta pe tine!
Poftim?
Vreau să am o rochie din acest material.
Să vedem.
E de calitate bună, foarte fin.
O țesătură Jacquard în trei culori.
- E un material masculin. - Să lăsăm sexul deoparte.
- De unde pot să-l cumpăr? - Nu știu.
Un astfel de material nu se găsește peste tot.
Se poate comanda doar la Galeriile Ribadeo.
Mulțumesc pentru cooperare. O să menționez în raport.
Ce ați spus?
Toate astea sunt o nebunie.
Ți-am zis că nu trebuia să vii cu mine.
În plus, ce e rău în ceea ce fac?
- Mă duc la cumpărături. - Amândoi știm că nu e adevărat.
M-ați folosit. Dacă aș fi știut că acel eșantion era de la criminal...
Héctor, dacă l-ai ajutat pe tata cu unele investigații,
n-ar trebui să te simți prost că mă ajuți cu asta.
Preluam mesajele pentru Don Alfonso când îl suna poliția acasă.
Dar vreți să mă transform în Watson.
Semeni mai mult cu Poirot.
Uite, aici este.
GALERIILE RIBADEO
Acestea ar fi ultimele noutăți. Doriți să aruncați o privire?
- Bună dimineața. - Bună dimineața.
- Căutam un pardesiu bărbătesc. - Desigur. Pentru tatăl dv.?
Soțul.
Doriți ceva anume?
Un stil clasic? Ceva elegant?
Am dori ceva neobișnuit.
Așa ca noi.
- Stofă, poate? - Nu, Doamne ferește, nu stofă.
Dragule, cum se numea materialul ăla care ne-a plăcut?
Nu știu. Știi că nu mă interesează aiurelile astea cu moda.
- Mai bine să plecăm. - Nu, în niciun caz.
Nu plecăm de-aici până nu-ți cumperi un pardesiu.
Uneori îmi amorțește piciorul stâng.
Dacă îmi dați un indiciu...
Este un...
Un Ja... Jacq...
- Ceva în trei culori. - Un Jacquard în trei culori?
- Exact. - Așteptați o clipă, vă rog.
Mulțumesc.
- E o absurditate. - Nu te mai văicări!
Ți-am spus să nu vii.
Mă scuzați.
Ce minunat!
Mulțumesc mult.
Probează-l, dragule, o să-ți stea grozav.
- Dacă-mi permiteți... - Da, mulțumesc.
Arată excelent.
Îmi imaginez că nu mulți clienți își pot permite așa ceva, nu?
Este un articol scump, da,
dar a avut mare succes în acest sezon.
Da?
Da. Nici nu mai știu câte am vândut.
Nu mai spune!
Deci? Rămâne?
- Nu, pentru Dumnezeu, dă-l jos! - Nu arată chiar rău.
Dar căutam ceva mai exclusiv,
cu care să ne identificăm.
Fără îndoială. Nu mă pot identifica cu ăsta.
Mulțumim.
Fir-ar să fie! N-am progresat prea mult.
- Domnișoară... - Știu, nu-mi repeta.
N-ar trebui să investighez.
Dar mi s-a părut că eram așa aproape! Dacă aș avea vreo altă pistă...
Ai văzut sau ai auzit cumva ceva la locul faptei?
Eu?
Mereu spui că nimeni nu-l observă pe majordom.
Sunt sigură că, cu simțul tău de observație,
ai văzut sau ai auzit ceva.
N-am auzit nimic demn de menționat, vă asigur.
- Ce ai făcut? - La ce vă referiți?
Héctor, am crescut cu tine.
Mă cunoști mai bine ca oricine, dar și eu pe tine.
Ți-ai atins urechea și asta înseamnă că minți.
Nu mint niciodată.
- Știam eu! - Ce faceți?
Te rog, Héctor, trebuie să-mi spui. Te rog, spune-mi, te rog.
- Ce ai văzut? - Bine.
Am auzit niște polițiști spunând că victima
avea un simbol desenat pe corp.
- Un simbol? - Ceva aproape de piept,
ca și cum ar fi semnătura criminalului.
De ce nu mi-ai spus mai devreme?
Întoarce, trebuie să investigăm.
- Poftim? - Întoarce!
Singurul mod de a investiga simbolul e să intrăm înăuntru.
De ce nu-i cereți direct lui Don Ricardo?
Crezi că medicul legist mi-ar da informația asta,
chiar dacă era bun prieten cu tata?
Nu, trebuie să ne furișăm. Tu o să vezi dacă drumul e liber.
MORGĂ
Tot ce vreau să știu e dacă există acest simbol.
Nimeni n-ar crede asta.
Dacă apare acel simbol, o să căutați un alt simbol,
iar de la ăla, un alt simbol și n-o să se termine niciodată.
- Eu plec. - Promit că mergem acasă după aceea.
Încă o moarte?
Aici sunt detaliile.
Promiteți?
Ce? Haide.
Hai. Du-te!
Să vedem...
Bine, numele este corect. Și data...
- Bună ziua. - Stați așa, unde mergeți?
Scuze. Ca să depun o plângere,
pe aici se intră?
- Dacă sunteți mort, da. - Poftim?
Asta e intrarea la morgă.
La secție se intră prin față.
Chestiunea e că mi-au furat totul.
Eu ce să fac? Să vă dau un cadavru?
- Hai, plecați! - Nu... Dacă...
- Mă scuzați. - V-am spus, mergeți la secție.
La revedere.
Pe dincolo, dle!
Ne vom concentra pe stabilirea cauzei...
Chiar acolo e bine, mersi. Trebuie să ajungă în camera frigorifică.
Ne concentrăm pe cronologia...
Marina?
- Domnișoară, eu doar urmez ordinele. - N-ai niciun drept să mă reții.
M-am rătăcit căutându-l pe fratele meu.
Morais, în camera de investigații.
Exact ce-mi trebuia.
Da, nu...
Da, sunt cu raportul în față.
Nu vă deranjați, dră Quiroga.
Vă băgați nasul în lucruri fără legătură cu cazul.
Nu trebuie să dau explicații nimănui despre ce fac în timpul meu liber.
Dacă ați fi fost la picnic cu prietenele,
nu m-ar fi interesat deloc.
Dar v-ați furișat la morgă,
unde se află o victimă a cazului pe care îl investigăm.
- Prin urmare... - Victima? Sau victimele?
Pentru că cred că ai uitat...
Ai uitat să spui lumii că nu este o crimă izolată.
- Nu știu despre ce vorbiți. - Sper să știi.
Altfel, mi-ai arăta încă o dată că secția asta de poliție
lasă mult de dorit de când nu mai este tatăl meu.
De cât timp ești aici?
Încă nu știți cine sunt, nu-i așa?
Sunt Pablo Zarco...
Cel mai bun elev din ultima promoție formată de tatăl meu.
Nu știu dacă am fost cel mai bun, dar...
Dar da, tatăl dv. mi-a fost mentor.
Și el te admira foarte mult.
Pentru marele om care ne unește,
ar trebui să admiți
că bărbatul din port nu este un criminal oarecare,
ci un criminal în serie care își marchează victimele cu fleur-de-lis.
Dră Quiroga, știți că v-aș putea închide pentru ceea ce ați făcut?
Iar eu aș putea spune presei și tot orașul ar fi călare pe voi.
Există un criminal în serie în libertate!
Ce vreți?
Hei!
În primul rând, să începi să mă tutuiești.
Nu. Aș prefera să nu, dră Quiroga.
Mi s-a spus că e mai bine să păstrez distanța față de dv.
Dar tu ești special.
Pentru tatăl meu, adică.
Dacă erai special pentru tatăl meu, ești și pentru mine.
Pablo...
Pot să te ajut cu acest caz!
Nu.
Nu. Sunt la secția asta doar de zece luni
și nu-mi risc cariera pentru dv.
- Femeile ar trebui să știe de pericol. - Nu exagerați.
- Atacă doar prostituate. - Poftim? Ele nu sunt femei?
Vreau să văd rapoartele celorlalte crime.
- Ceea ce-mi cereți e o nebunie. - Da.
La fel și ideea ca femeile să fie polițiști.
Totuși, tatăl meu credea în asta.
Pablo, și eu am fost o elevă strălucită.
Dar acasă.
Ajută-mă să reușesc. Ca și cum el ar fi încă aici.
FEMEIE GĂSITĂ UCISĂ
Încă nu-mi vine să cred că v-au lăsat să fotografiați toate dovezile astea.
Pablo s-a dovedit a fi mai rezonabil decât părea.
Am crezut ca șantajul a avut ceva de-a face cu concesia lui.
N-ai șters tot praful acolo.
Să vedem.
Trei crime în trei locuri și zile diferite
fără nicio legătură aparentă una cu cealaltă.
Toate trei aveau gâtul tăiat cu un cuțit
și același simbol inscripționat pe piept, un fleur-de-lis.
Fleur-de-lis este simbolul florii de crin,
care reprezintă puritatea trupului și a spiritului.
Poate că ucigașul voia să le purifice folosind-o.
Prima găsită a fost Julia Ndongo, în jur de 25 de ani, de origine africană.
A doua a fost Manoli, nume de familie necunoscut, neînregistrată.
Iar a treia a fost biata fată pe care am găsit-o eu în port.
Carmen Ulloa, 27 de ani, galiciană.
E un puzzle fără sfârșit.
Și eu care credeam că nu te interesează cazul!
Obișnuința.
De atâtea ori l-am ascultat pe tatăl dv.!
Mă ajuți cu ceva?
Nu prea cred.
Pot să știu ce vreți să faceți cu ăsta?
Ramón! Chiar mă întrebam când sosești.
Bună seara, doamnă Asunción, v-am adus...
Pretendentul!
Mulțumesc. Marina!
- Héctor! Marina e cu tine? - Ai grijă, e fragil.
Ne vedem peste 20 de minute dincolo de zid.
Mi-ați promis că trebuie doar să pun ăsta în mașină.
Dar lucrurile s-au complicat. Mulțumesc, Héctor.
- Vrei ceva de băut până vine? - Nu, mulțumesc.
De fapt, alcoolul nu-mi face bine.
- Prefer apa. - Serios?
- Ia te uită, nu mă așteptam. - Așa sunt eu.
- Atunci, un pahar cu apă și gheață. - Da, vă rog.
- Dă-ți jos haina, fiule. - Da, haina.
Scuze!
Îmi rămâneți datoare vândută.
Héctor, mulțumesc.
Să știți că mama dv. mi-a spus să răscolesc orașul până vă găsesc.
Mama chiar îl place pe acest Ramón.
Tu ce crezi despre el?
Are picioare scurte, nu-i așa?
Hai, să mergem!
- Nu știu ce facem aici. - Investigăm.
În locul ăsta a fost ucisă Julia, prima femeie asasinată.
Să vedem, o punem aici. Ai grijă.
Așa.
Multe studii criminologice
vorbesc despre importanța primei crime.
Criminalul nu și-a perfecționat încă tehnica
și e mult mai predispus să facă greșeli.
Înțeleg asta, dar au trecut săptămâni întregi de la moartea ei.
Nu poate să fi rămas nici urmă de dovadă.
Ai auzit vreodată de radiații infraroșii?
Radiații? Ca la bomba nucleară?
Nu. Ca la un bec obișnuit.
Pornește generatorul.
Dacă pui o sticlă cu o vopsea specială
care blochează toată lumina în afară de cea ultravioletă,
unele fluide precum sângele sau amprentele digitale reacționează la acea lumină.
Să mai zică cineva că revistele alea nu sunt bune de nimic.
Uite.
Urme de sânge.
Probabil aici a atacat-o prima dată.
Ajutor!
Fata a fugit încolo.
Probabil criminalul i-a tăiat calea pe partea asta.
Uite!
Aici a pierdut mult sânge.
Probabil a căzut pe aici.
Cu siguranță a apucat-o de gât și a strangulat-o.
Ucigașul a trebuit să vină aici ca să termine ce-a început
și să inscripționeze simbolul fleur-de-lis.
Probabil a sărit pe aici.
Să vedem.
Uite.
Héctor, deschide servieta și scoate penseta.
Și pudriera.
Mulțumesc.
Pare a fi o carapace de insectă.
Ceva care a trecut neobservat de poliție
și ce noi tocmai am descoperit.
Ce este?
Trebuie să recunosc că o singură persoană
m-a impresionat la fel de mult cu deducțiile sale
așa ca dv. acum, iar acea persoană era tatăl dv.
Ce-a fost asta?
Să mergem, Héctor, haide!
Unde mergeți?
V-ați pierdut mințile, dră Quiroga?
Ai scăpat ușor. Ne spionai?
Investigam. Sunt polițist, mai știți?
- Investigai în mașina mea? - Nu vorbiți prostii.
Știu foarte bine că ați găsit ceva ce intenționați să luați.
Ai zis că nu spionai.
Dră Quiroga, cooperați.
Știți cum se spune: „Două minți gândesc mai bine decât una.”
Problema e că, cu tine, inspectore, am fi trei.
Ce păcat,
pentru că la secție avem un microscop
care poate mări o mostră de 50 de ori,
și orice ar fi ce-ați luat
pare foarte mic.
- Ești un... - Nu.
E mult mai elegant să nu terminați propoziția.
Mergem, vă rog?
Mulțumesc foarte mult.
Ai grijă.
Strângi prea tare, o s-o strivești.
Dră Quiroga, dacă aș fi vrut să fiu cicălit,
aș fi rămas acasă.
Soția ta are un caracter urât?
Mama mea.
Ei bine, acum avem ceva în comun.
Ia te uită!
- Mă lăsați? - Scuze.
Mulțumesc.
E un fel de miriapod.
La prima vedere, nu cred că e neobișnuit să se găsească pe o alee murdară.
Important e dacă criminalul avea insecta pe el
și i-a rămas pe zid. Lasă-mă să văd.
- Ce faceți? - Îndepărtez impuritățile.
Aveți grijă... Dar...
Ai dreptate, e doar o insectă.
- Nu. Ce e? Ce-ați văzut? - Nimic.
Cred că ne-am jucat destul de-a detectivii pentru azi.
- Nu-i așa? - Și eu cred la fel.
Dră Quiroga, dacă ați găsit ceva, aveți obligația să-mi spuneți.
Somn ușor, dle inspector.
Mă bucur că sunteți în orașul nostru.
Haide, Héctor.
O coșenilă!
Poftim? Mie mi se pare un tânăr foarte atrăgător.
Ce? Nu, mă refer la insectă.
E o coșenilă roșie, ca să fiu mai precisă.
- De unde știți? - Uite.
Asta e pata de când am atins insecta.
Haina mea preferată e vopsită la fel. Știu unde să-l găsesc pe ucigaș.
Atunci spuneți poliției și gata.
Nu.
Oprește, Héctor.
Acolo e.
- Sunteți sigură? - Da.
E singura fabrică din oraș care vopsește țesăturile cu coșenilă.
Nu știu de ce, dar credeam că este luminoasă și strălucitoare.
Haide, unui om masiv ca tine nu-i poate fi frică de asta.
Noroc că nu lucrează noaptea.
Dacă e vreun paznic care dă ture?
Am fi doi contra unu.
Ce e asta?
Uite.
Formidabil.
Ascunde-te, Héctor!
Cum să mă ascund? Am intrat fără permisiune pe o proprietate privată.
Ce faceți, domnișoară?
Ce v-a apucat să aduceți pistolul tatălui dv.?
Pentru numele lui Dumnezeu, domnișoară. Să mergem!
Dacă e ucigașul?
Ești bine?
Stai!
- Domnișoară, sunteți bine? - Da.
- Unde ai învățat să tragi așa? - Să trag?
Introducerea aței în ac pentru prima dată necesită multă țintă.
Îmi cer scuze.
Mâine o să-i spun lui Josefa să repare asta.
Dacă-mi dați celălalt pantof, îi rup tocul, să nu mai șchiopătați.
Desigur, știu.
Marina, de unde vii îmbrăcată așa?
- Domnișoara era... - La cumpărături.
- Cumpărături. - Ramón do Porto, îmi pare bine.
- Și mie. - Ți-am adus...
Mulțumesc foarte mult. Noapte bună.
Încântat.
- Ceva de băut? - Nu, mulțumesc.
„Curiozitatea a omorât pisica.”
Floarea e un avertisment să renunțați.
DIN EPISOADELE URMĂTOARE...
În niciun caz!
- Aveți un plan? - Ca întotdeauna.
O să merg până la capăt.
Bazați-vă pe mine!
Nu mișcă nimeni! Poliția!
Frânați!
O să vomit.
O CHESTIUNE PERSONALĂ
O AFACERE PRIVATĂ EPISODUL 1: FLEUR-DE-LIS
Subtitrarea: Iulia Rolle
Redactor Robert Ciubotaru