O CHESTIUNE PERSONALĂ
Marina!
Vin, mamă!
Marina, ce faci? Coboară, întârziem la biserică.
Ce mutră ai făcut când te-ai împărtășit!
Îmi venea să intru în pământ de rușine.
Lui Don Anselmo ar trebui să-i fie rușine că dă vin stricat.
Ai înnebunit?
Și nu te mai holba la toată lumea așa.
E nepoliticos.
Nu știu ce te-a apucat, dar, dacă nu voiai să vii la biserică,
nu trebuia să vii.
Ai stat lipită de mine toată ziua, ceea ce mă bucură, dar...
Nu știu ce ai.
Orașul ăsta a devenit neliniștitor.
Neliniștitor?
În ultima vreme...
se întâmplă tot felul de lucruri.
Ție ți se întâmplă tot felul de lucruri toată viața, draga mea.
- Ce e? - Uite acolo familia Do Porto.
Ce-ar fi să trecem pe la mătușa Pilar?
- N-am mai văzut-o de mult. - A murit acum trei ani.
Așa se explică.
Uite, vin încoace.
Marina, ce se întâmplă?
- Vin aici. - Mamă, rămâi aici.
- Bună ziua! - Mamă, rămâi aici.
Dar vreau să vin cu tine.
- Bună ziua! - Bună!
Ține-mi poșeta, mamă. Ne vedem la bărci mai târziu.
- Fata aia! - Ce mai faceți?
Mereu fuge, mereu are atâtea de făcut!
Mă scuzați.
Hei!
Hei! Așteaptă!
Hei!
Oprește-te!
Am spus să te oprești!
Mâinile sus!
Și întoarce-te încet.
Am spus ambele mâini sus!
Ai furat colecta bisericii?
Mi-am pierdut slujba și am doi copii de hrănit.
- Cine ești? - Francisco Alfaro.
Până acum o lună, bancher la Piața Veche.
N-ați găsit ochelarii ideali pentru ținuta de duminică?
Mon dieu. Ce v-ați pus?
Un microscop improvizat. Revistele astea îmi salvează viața.
Și floarea aia?
Am crezut că nu vă interesează pretendentul.
Nu e de la pretendent. E de la ucigaș.
- Poftim? - Mi-a trimis-o împreună cu biletul ăsta.
L-am confundat cu cineva de la biserică.
CURIOZITATEA A OMORÂT PISICA
- Trebuie să sunăm la poliție. - Să le facem cazul cadou?
În niciun caz. Încerc s-o analizez.
Floarea aia e un avertisment să stați cuminte.
Nu vă dați seama? Știe unde locuiți.
Mă apropii de adevăr. Altfel, n-ar încerca să mă sperie.
Uite, vino aici. Uite ce-am găsit!
Am venit să vă aduc un ceai, n-am...
Haide, mori de nerăbdare. Vino.
Uită-te la petala aia.
Vezi pata roșie?
Sânge! Este sânge.
Nu, nu e sânge.
Acea pată conține un acid foarte specific. Uite.
Vezi? E carmin.
Carmin? Deci ucigașul folosește ruj.
Sau mai este o femeie implicată.
- Lulú de Polignac. - Știți deja cum o cheamă?
Nu, Lulú de Polignac, rujul numărul 21.
E rujul meu preferat, singurul care folosește acel acid.
- Deci, teoria dv. este că... - Nu, n-am o teorie.
Știu doar că acest ruj e scump,
dar nu așa scump încât să nu și-l poată permite zeci de femei din Galicia.
Cred că omiteți partea cea mai importantă.
Ați primit o floare de primăvară în plină toamnă.
Vezi, Héctor?
Noi doi am face cea mai bună echipă de investigații.
Nu, o să cad din nou în plasă. Nu.
Nu-ți dai seama, Héctor? Destinul ne-a adus împreună.
Ceea ce-mi dau seama e că dna Francina o să închidă imediat
și o să rămânem fără prăjituri.
Perfect. E-n drumul nostru.
- Poftim? - Dă-mi un minut și mă schimb.
Așteptați-mă.
Timpul trece pentru toată lumea, dar nu și pentru tine.
Și această prințesă? Nu-mi spune că e...
Ce încântare să te văd!
- Văd că n-ai nevoie de mine. - Vino, Marina!
Salută-l pe Antón. Era un bun prieten al tatălui tău.
Ți-l prezint pe Antón Ramírez. A lucrat cu tata când locuia în Ourense.
Ia te uită! Te-ai făcut femeie în toată firea.
Într-o zi o să ne surprindă și o să se mărite.
Aș spune că sunt încântată să vă cunosc, dar ar trebui să stingeți trabucul ăla.
- Mirosul este... - Minunat, nu-i așa?
Ramírez a venit să ne ajute la caz.
Se pare că lucrurile sunt destul de agitate cu atâtea jafuri.
Nu speria fata. În ultima vreme, e cam încordată și face lucruri ciudate.
Nu chiar atât de ciudate. În ceea ce privește „fata”...
Deci, vă ocupați de jafuri?
- Se va ocupa de siguranța noastră. - Cum adică?
Mai bine așa decât să umbli înarmată pe străzi.
N-aș face așa ceva.
Marina, am primit un telefon azi-dimineață despre o femeie în grădinile bisericii.
De ce să fiu eu aia?
„Un metru șaptezeci, șatenă, ochi închiși la culoare, bine îmbrăcată.”
Eu am 1,62 și am ochi verzi.
Și era nebună de legat.
Ăsta a fost ultimul indiciu.
Ar trebui să ai grijă cu lucrurile astea copilărești.
Te putem aresta pentru mai puțin.
- Pentru că am alergat în parc? - Fiindcă ai amenințat cu arma lui tata.
Doamne ferește! Nu, Marina.
Nu e adevărat.
Atunci nu te deranjează dacă-ți percheziționăm camera.
- Nu. - Ascultă, Marina.
- Trimite-l pe detectiv. - Te rog, Marina.
Nu.
- Pe aici, la etaj, vă rog. - Nu.
- Nu puteți intra în camera mea. - Domnișoară, vă rog.
- Nu aveți permisiunea mea. - Marina.
Nu e încolo!
- Marina. - Haideți. Să mergem!
Căutați în cameră.
Asta e invadarea intimității.
Ești o figură.
Îmi amintești de răposatul tău tată.
Dv., în schimb, nu semănați deloc cu el.
Zarco, uită-te în sertarele alea.
Ești curios să-mi vezi lenjeria, dle detectiv?
Deschide sertarul.
Da.
Charmode Lingerie, cel mai catifelat lucru atins vreodată.
Atinge!
Stai liniștit.
Mușcă doar când o port.
- Are arma la ea. - Ce spuneți?
Te crezi deșteaptă, dar n-ai ani de experiență.
Țineți-vă mâinile departe de mine!
Nici nu te-am atins încă.
Apuc-o!
E strigător la cer!
Arturo!
Aici e.
Nu ți-am schimbat chiar scutecele, dar aproape.
De ce faci lucrurile atât de complicate?
De ce-ți face plăcere să mă faci să mă simt așa?
Mulțumesc, domnilor. Am terminat.
Stați cu ochii pe ea.
Și eu care credeam că el e altfel.
Nu vreau să fiu avocatul diavolului,
dar omul n-a avut de ales.
A făcut destul că v-a lăsat să fotografiați toate dovezile alea.
Albastrul ăsta e superb, și nu-l purtați niciodată.
Héctor, trebuie să continuăm cu planurile noastre.
- Planurile noastre? - Prăjiturile dnei Francina.
Vă supraveghează.
Și doar ce mi-am amintit. Cofetăria nu e deschisă duminică după-amiaza.
Bună încercare, dar urechea te dă de gol.
Hai să trecem pe la piața de flori și apoi luăm prăjiturile.
- Dar trebuie să fac ordine aici. - O să facă Lourditas.
Și cum credeți că o să puteți ieși?
Îmi place cum v-ați făcut părul.
Vă dă un aer sălbatic.
Mă scuzați, dră Quiroga. N-am vrut să vă sperii.
- Ce vrei? - Anaïs Montero,
jurnalist la Gazeta galiciană.
Îmi place să citesc Rubrica societății.
- Mă grăbesc, îmi pare rău. - Lucrez chiar la Rubrica societății.
Scriem un reportaj despre cele mai frumoase zece fete bătrâne din oraș.
- A spus „fete bătrâne”? - Știți cum aud cu urechea dreaptă.
Pune-mă prima pe listă.
Pornește.
Stați, vă rog!
Vă simțiți bine?
Sunt alergic la azalee.
E cea de acolo?
Da, e Carmiña.
Aia?
Sănătate.
- Ai aflat ceva? - Da.
Singura tarabă care vinde flori din afara sezonului
e aceea de acolo.
Ar putea fi și proprietara rujului.
Mă îndoiesc că o florăreasă și-ar permite un asemenea lux,
dar nu se știe niciodată.
- Sănătate. - Mulțumesc.
Uite ce frumoasă!
S-a dat cu ruj.
Da, dar e roșu aprins. Noi căutăm vișiniu.
Vă pot ajuta?
- Bună ziua. - Bună ziua.
Am auzit că sunteți singura florăreasă din oraș
- ... care vinde crini în perioada asta. - Și azalee, iasomii, maci...
Nimeni nu vinde flori exotice ca mine.
Mirosiți, o să vi se pară că sunteți în plină primăvară.
La doar 50 de centime.
Iertați-mă, soția mea caută crini.
S-au terminat azi-dimineață.
- Se vând bine? - Deloc.
Le aduc pentru cineva care îi adoră. Ca și cum n-ar exista și alte flori.
- În fiecare săptămână, alți crini. - Nu-mi vine să cred!
Am bătut atât drum ca să-i găsim!
Ne-ați putea da adresa clientului dv.,
ca să încercăm să-l convingem să ne vândă câțiva?
Nu pot să fac asta.
Nu suflu o vorbă despre clienții mei.
Dar... l-am fi putut vedea cumpărând florile aici, în piață.
Cu siguranță...
putem aranja ceva.
Ai fost foarte cooperant.
Da, pentru că o să închidă la cofetărie
și știam că o să ne petrecem toată după-amiaza acolo.
- Te-a costat mult informația. - Ce șarlatancă!
Ce repede și-a strâns taraba!
N-a făcut în viața ei o asemenea vânzare.
Sănătate.
Mulțumesc.
Și... cum credeți că-l puteți înfrunta pe nenorocitul ăla?
Omul ăla e periculos.
Nu știe cu cine se pune.
Sunteți nebună.
Sănătate.
Lăsați-vă în jos! Vine încoace.
Nu, nu e el. E bătrân și gras.
Nu e cel care m-a atacat.
Grozav. Dacă nu e niciun ucigaș, cu atât mai bine.
- Hai să mergem. - Nu, Héctor!
Trebuie să-l urmărim.
- Dar... - Crinii ăia sunt cheia.
Trebuie să vedem cum îi ia ucigașul.
Haide, grăbește-te!
Calc-o! Îl pierdem.
Conduc la viteza maximă permisă!
Ce faceți?
Legea nu mai e de mult o problemă pentru mine.
- Vezi taxiul? - Tot ce văd sunt lumini.
Uite-l! Treci în spatele lui.
Ușurel.
Ești bine?
Uite!
Să mergem!
LA BELLA LOLITA - TEATRUL BELLE EPOQUE
Unde s-o fi dus?
E o nebunie, oricum ai lua-o.
Zbor iute, cu curaj...
Ea e La Bella Lolita.
Și observ la ce se gândește
Imediat după ce îl mușc
Și acum se uită la mine
După ce-l mușc, iată ce i-aș spune
Cauți o dragoste pură și sinceră...
Spune-mi că nu mă înșel. Culoarea aia e vișiniu.
Dar n-o s-o primești Dacă n-ai bani...
Vezi că ai suflet de detectiv?
Dragul meu, după o anumită vârstă Nu mai poți face nimic
Dacă e dureros să mă asculți
Împacă-te cu ideea
Mulțumesc. Mulțumesc foarte mult.
Îi dă florile!
Trebuie să facem rost de o mostră din rujul ăla.
Mă scuzați, sunteți La Bella Lolita, nu-i așa?
Chiar ea. Cu ce te pot ajuta, fetițo?
Ce emoționant!
Ți s-a spus că semeni leit cu Rita Hayworth?
Da, leit.
Îmi lipsește doar Orson Welles la braț.
Ce amuzant!
Scuze, poate e o indiscreție,
dar ador rujul pe care-l porți.
Poți să-mi spui ce marcă e?
Sincer, nu știu. Mi l-a dăruit un admirator.
Scuzați-mă, dar mă grăbesc puțin.
Scuze. Ce proastă sunt!
Din cauza emoțiilor că te-am văzut, am uitat să-ți spun
că am venit de la o revistă ca să facem un reportaj important.
- Un reportaj important? - Da.
- Extrem de important, pentru Vogue. - Ce palpitant!
Așteptați puțin la bar, las florile în vestiar și vin.
Mulțumim!
Jurnaliști, deci?
Trebuia să spun ceva.
M-am tot gândit și răzgândit,
și apoi am înțeles că era șansa mea.
Și iată-mă, abia plecată din sat, inocentă...
Scuze, nu iei notițe?
Nu, păstrez totul aici, în minte.
Dacă tot am fost serviți cu șampanie, să bem un pahar, nu?
Nu sunteți jurnaliști din ăia
care încearcă să mă îmbete ca să afle cu cine m-am culcat, nu?
- Nu! - Nu.
Dacă vreți o confirmare a aventurii mele cu Gary Cooper,
răspunsul este...
Da. A fost o aventură.
Au fost multe lucruri.
Nu, ne interesează mai mult detalii legate de viața ta de zi cu zi.
Sfaturi de frumusețe, de machiaj, marca rujului tău.
Ce pisăloagă ești, dragă, ți-am spus că nu știu.
După numărul ăsta urmez eu.
Trebuie să mă lăsați puțin.
- Dar nu am terminat interviul. - Îmi pare foarte rău,
dar publicul mă vrea. Fără el, n-aș fi cine sunt.
- Vă puteți întoarce în altă zi? - Da, desigur.
Dar, înainte să plecăm, aș vrea să-ți cer o ultimă favoare.
Colegul meu e foarte jenat.
O favoare? Poți să te uiți, dar fără să atingi.
Nu, te rog. Nu înțelege greșit.
E vorba doar de un pupic pe obraz dat amicului meu.
Îți știe toate cântecele și le cântă mereu.
Din pură admirație.
Știi toate cântecele mele?
- Pe toate. - Treci încoace, să-ți dau un pupic.
Trebuia să-mi fi spus înainte. Bărbații gay mă adoră.
Bine, ne vedem în altă zi, regină.
Mulțumesc!
Îl avem.
Vă vine să credeți că tocmai l-am prins cu o curvă?
Draga mea, dacă vrei fidelitate, ai confundat barul.
Vă jur că, într-una dintre zilele astea, vă las singură.
Scuze, Héctor. Sunt așa emoționată! Suntem atât de aproape!
Vino, stai jos aici. Stai jos.
- Mă înțeapă! - Cum să te înțepe?
Știam eu!
Héctor, trebuie să te furișezi în cabina ei.
Are legătură directă cu ucigașul.
- Eu? - Da.
Ia niște flori și spune că ești curier.
Nu, nu și nu!
De o mie de ori „nu”.
M-ați târât de ici-colo toată ziua
și nu băgați în seamă nimic din ce vă spun. Am terminat.
Mă duc să-mi iau prăjiturile și mă duc acasă.
N-o să continui cu toate astea. S-a terminat.
- Héctor! - Ascultați-mă!
Sunteți o femeie minunată.
Îndrăzneață, neînfricată, inteligentă.
Dar nu aveți nici cel mai mic instinct de autoconservare.
Nu vă dați seama că tot ce vreau este să nu pățiți nimic?
Dar, Héctor, suntem foarte aproape. Simt asta. Îți promit că...
Mi-ați promis deja multe lucruri și m-ați mințit în legătură cu toate.
Îți promit că, după ce aflăm cine este criminalul,
o să dau informația poliției și n-o să mă implic în nimic altceva.
Jurați?
Jur.
Câtă răbdare îmi trebuie!
V-am spus că nu puteți intra. Plecați!
Măcar am cheltuit bine banii pentru flori.
Nu-mi pasă de bani. Mă îngrijorează mai mult alergia mea.
- Nu știu dacă pot s-o fac. - Héctor, o să fii bine.
Gândește-te doar să nu-ți scarpini urechea. Să mergem!
- Haide. - Cu un astfel de buchet în mâini...
Am venit să-i aduc niște flori dnei La Bella Lolita.
Cine i le trimite, dacă pot să știu?
Domnul Cooper.
Bine.
Drept înainte, apoi la dreapta, drept înainte, iar la dreapta
și e a treia ușă.
La revedere.
Jacinto, fii atent. Las asta aici pentru Pilita.
Amintește-i! Dă-i-o mâine.
- Nu lăsa nimic aici. - Dragule, doar zece minute, da?
Îți rămân datoare.
La Bella Lolita?
Pardon.
La Bella Lolita?
Auziți! Așteptați!
Vă rog.
Bună!
E cineva acolo?
Alo?
Haina.
E cineva?
- Ai văzut o fată îmbrăcată în roșu? - Nu.
Pardon!
Héctor?
Héctor!
Uită-te la mine!
Ajutor!
Héctor, uită-te la mine!
Ajutor!
Uită-te la mine.
Asta e camera ei.
Nu cred că n-a ieșit din casă toată ziua.
Până la urmă, e așa ca toate.
Fragilă și romantică.
E clar că nu vorbim despre aceeași persoană.
Dle detectiv!
Am găsit niște mănuși aici.
Zece-zero zero.
Zece-zero doi, aici zece-zero zero.
Zarco, aici Cabanillas. Avem o urgență.
Pasărea a zburat din cuib.
Afirmativ.
Nimic care să vă atragă atenția, nimic ciudat, ieșit din comun?
Domnule! Aveți ceva informații?
Doar atât.
Încercați să nu vă mișcați prea mult. Dacă amețiți, să mă anunțați.
Mulțumesc.
Héctor, am crezut că te-am pierdut.
Domnișoară, brațul meu.
Scuze. Te doare?
Nu. Să fiu sincer, mă doare mai tare în ce hal mi-a făcut sacoul.
Héctor, eu...
Dacă ți s-ar fi întâmplat ceva, eu...
Nu fiți sentimentală, știți că eu plâng ușor.
În plus, am ceva important să vă spun.
L-am văzut.
Am văzut fața criminalului.
Dră Quiroga. Știți că nu puteți părăsi casa fără consimțământul nostru.
Serios? Eu sunt în centrul atenției cu tot ce se întâmplă?
Ce ai aflat?
Știi deja identitatea criminalului?
N-o să cad în capcana dv.
Fratele dv. vrea să vă vorbească la secție.
Cu cât scap mai repede, cu atât mai bine, nu?
Haide, Héctor.
Vrei să fii omorât?
Unde naiba ți-a fost capul, Héctor?
Ai uitat care ți-e locul în casa asta?
Răspunde-mi!
Ieși! Și trimite-o pe Marina.
- Închide ușa. - Nu-mi pasă dacă aud alții cum mă cerți.
A fost jenant să aud tot ce i-ai spus lui Héctor.
Îi datorezi scuze.
Crezi sau nu, sunt îngrijorat pentru tine.
Nu înțeleg de ce te străduiești să fii omorâtă.
Încerc să prind un criminal.
Iar Héctor merită același respect ca orice alt om care lucrează cu tine.
- Stai jos, te rog. - N-ai de gând să țipi la mine?
Marina...
Au trecut aproape trei ani de când a murit tata.
Știu că ți-e greu să accepți pierderea lui și că încă ești supărată din cauza asta.
Dar nu e vina mea. Mi-e la fel de dor de el ca și ție.
Nu-mi pasă dacă pentru tine e distractiv să faci pe detectiva
sau să te costumezi sau ce-ți mai trece prin cap.
Eu nu mă joc.
Știu ca tata ți-a dat speranța că într-o zi o să fii o mare polițistă,
dar asta nu se va întâmpla.
Lumea poliției este periculoasă, necesită putere și curaj.
Eu sunt puternică și curajoasă, Arturo.
Da, dar ești femeie.
Datoria mea de bărbat este să te protejez. Tata mi-a cerut asta.
Și n-o să-l dezamăgesc.
Tata a crezut în mine.
Dacă ți-a cerut să mă protejezi, e pentru că sunt sora ta,
nu pentru că sunt femeie.
Arturo, fie că-ți place, fie că nu,
m-am născut pentru asta.
Marina!
Ce?
Nu este un joc de-ale tatei. O să iau măsuri extreme ca să te protejez.
Deci astea sunt toate informațiile?
Da, domnule. Ăsta este raportul cazului.
Ai menționat că a crescut într-un orfelinat?
- Da, domnule. - Bun.
- Bună treabă, Moráis. - Mulțumesc.
Vreau mai mulți bani.
Dacă nu, nu merg mai departe.
Domnule, i-am percheziționat casa lui Gabriel Expósito,
dar n-am găsit nimic.
Gabriel Expósito. Ăsta e numele ucigașului.
Dră Quiroga, ce căutați aici îmbrăcată așa?
Jocurile astea te amuză, detective?
Nu începeți. Încă mi-l amintesc pe cel cu insecta.
Nu puteam să-mi dezvălui informațiile pur și simplu.
- Da. - Deci, spune-mi,
ai fost la orfelinatul în care a crescut?
Poftim?
Pablo, dacă numele lui de familie este Expósito, e orfan.
Chiar și Cabanillas și-ar fi dat seama. Deci, te-ai dus?
- De ce v-aș spune? - Deci răspunsul e „da”.
Nu.
Nu încercați să mă derutați.
Pablo, sunt inofensivă cu cătușe.
N-ați fi inofensivă nici măcar legată din cap până-n picioare.
E cumva o propunere?
Sunteți imposibilă.
Pablo, așteaptă!
Dacă mă scoți de-aici, îți spun ceva.
N-am de gând să cad iar în plasă.
E foarte important pentru caz.
M-ai văzut în acțiune. Știi că pot ajunge departe-n investigație.
Despre ce e vorba?
Apropie-te!
S-ar putea să ne asculte.
Cum adică...
Zece secunde.
Zece secunde, ce?
Zece secunde te-ai holbat la decolteul meu
prima dată când m-ai văzut îmbrăcată în dansatoare.
- Asta aveați de zis? - Nu. Scuze, nu m-am putut abține.
- Ce faci? - Pablo!
- Ce? - Uite!
Unde? Ce? Nu!
- Perfect. - Nu.
Nu, nu arma! Nu!
Nici să nu te gândești!
Marina, o să regreți.
Marina, te rog. Vorbesc serios.
Era și timpul să mă tutuiești, detective.
Marina, serios! Marina!
Bietul Pablo! Să vezi când îl găsește fratele meu în cătușe!
De ce am senzația că vă place să-l faceți să sufere pe bietul detectiv?
Nu sunteți geloasă, nu-i așa?
Știu că a fost cel mai bun elev al tatălui dv.
Ce lucruri îndrugi!
Altă posibilitate e că sunteți interesată de el într-un alt sens.
Singurul bărbat care mă interesează ești tu.
- Eu? - Héctor...
Am de gând să merg mai departe cu asta,
dar nu vreau să te mai pun în pericol.
Poate că e adevărat că fratele dv. are nevoie de o lecție de umilință.
Contați pe mine!
Brațul meu!
Scuze!
Să mergem. Orfelinatul ne așteaptă!
Trăsura dv., dră Quiroga.
- Castaño. - Văd că ați simțit tensiunea.
Noi vă așteptam de mult timp.
Cine mă așteaptă?
Ați avut o zi bună azi, dar nu vă culcați pe-o ureche.
Lucrurile nu ies întotdeauna așa cum ne așteptăm.
Poate că ar trebui să ne întoarcem altă dată.
Într-o investigație, timpul e crucial.
Cine sunteți?
- Ce căutați aici? - Poliția.
- O femeie agent de poliție? - Detectivă. Detectiva Quiroga.
Misterioase sunt căile Domnului!
Mie-mi spuneți?
Poliția a fost deja aici să întrebe de Gabrielito și n-au găsit nimic.
Cum e posibil? Trebuie să țineți o evidență a tuturor.
A fost un incendiu și am pierdut o mulțime de hârtii.
Nu prea au rămas informații despre bieții mici orfani.
- Bună dimineața, măicuță. - Doar câteva poze.
Și muzica asta?
E divină, domnule.
Copiii noștri formează cel mai bun cor
din ultimii 30 de ani în provincia noastră.
Bucurați-vă de muzică, domnule.
Astea sunt puținele fotografii care ne-au mai rămas.
Ce buni erau cu toții!
Erau unii puțin năzdrăvani, dar erau copii atât de buni...
Ia uitați! Ăsta e un îngeraș.
- Mă scuzați. Îmi permiteți? - Da.
De ce îl căutați?
Voia să se facă preot. S-a dus la seminar și tot.
Ăsta este.
- Îl recunoști? - Nu, nu e el.
Dacă mi-ați da niște detalii, poate...
O cicatrice. Avea o cicatrice pe față.
S-ar putea să se vadă cicatricea în poză.
- El este! - Cándido!
Era mai rău decât diavolul. Avea ceva cu Gabrielito.
Și eu l-am văzut. La teatru.
Ieșea în grabă și a dat peste mine. El trebuie să fie.
Dacă cumva Cándido folosea numele lui Gabriel ca acoperire?
Bine gândit.
Măicuță, vă amintiți ceva despre el?
Cred că a fost croitor într-un teatru.
Sora lui era una dintre nerușinatele din cabaret.
O chema Lola, Lolita sau așa ceva.
- La Bella Lolita? - Exact!
L-am prins.
Nu-i de mirare că s-a uitat așa la mine.
Aia e casa.
Domnișoară, cine suntem noi să reținem un om?
Ar fi mai bine să sunăm la poliție.
Nu. Arturo ar putea ruina tot ce am obținut.
E vremea culesului, nu-ți dai seama?
Cándido e croitor la teatru și de unde cumpără țesăturile?
Da, de la fabrica în care am fost.
Și sora lui primește florile folosite de criminal ca să mă amenințe.
E clar, el este.
Bună dimineața. Scuzați-mă, dră Lolita.
Jurnaliștii. Ce căutați aici?
Mâinile la vedere!
- Oprește-te! - Stai așa!
Ne scuzați, dră. N-o să pățească nimic.
N-a făcut nimic!
Nu. Nu faceți asta, domnișoară.
- Totul e sub control. - Dar...
Bună dimineața!
Hei!
Stai!
Oprește-te!
Nu!
Dă-mi mâna!
Dă-mi-o!
Ține-te de mine!
Ține-mă de mână!
Stai! Nu trage!
Să nu miște nimeni, sunteți înconjurați!
Urcă acolo! Și scapă de oamenii ăștia!
Cándido!
O CHESTIUNE PERSONALĂ EPISODUL 2: LA BELLA LOLITA
Subtitrarea: Iulia Rolle
Redactor: Robert Ciubotaru