O AFACERE PRIVATĂ
Dle comisar, o întrebare, vă rog!
Pot să vă asigur că am desfășurat o operațiune fără precedent,
dar trebuie să ne dați timp să lucrăm.
În acest moment, discreția este crucială.
Vă rog să aveți încredere în munca noastră.
Vi se pare corect să cereți încredere
după ce ați ascuns săptămâni întregi că există un criminal în serie?
Acele săptămâni au fost esențiale pentru ca poliția să-și facă treaba
și să urmărească ucigașul, dră Montero.
Un avantaj pe care l-am pierdut din cauza ta, Anaïs.
Dle comisar, vă rog!
„Poliția n-a reușit să prindă criminalul.”
Ce dezastru a fost până la urmă!
Cu alte cuvinte, noi am făcut un dezastru.
Despre ce șușotiți voi acolo?
Ce-ai zis, mamă?
- Ascunde ăsta. - Dar...
N-o lăsa să-l vadă.
Ziceam că nu e rău pentru un apartament al poliției.
În cei 40 de ani ai carierei sale,
tatăl tău n-a simțit niciodată nevoia să ne scoată din oraș.
Nici măcar o zi.
- Héctor! - Doamnă.
Nu pot să trăiesc în condițiile astea.
Nu găsesc niciun lucru esențial.
Unde-mi sunt hainele?
Și rebusurile? Îmi trebuie un păhărel.
Stați liniștită, serviciile de curățenie sosesc imediat.
Cât despre păhărel,
puteți savura un lichior de cireșe de la doña Carmiña.
Toarnă mult, că am o zi grea.
Umple-l.
E delicios.
Vă las micul-dejun?
Fără mic-dejun. Am o zi foarte grea azi. Mai târziu.
- Scuzați-mă. - Mulțumesc.
Încă e afară jumătate din secția de poliție?
Dacă fratele meu s-ar strădui să-l caute pe Cándido
așa cum se străduiește să mă țină aici, l-ar fi găsit până acum.
Și asta?
Uneori, nu e nevoie să ieși din casă ca să progresezi.
- Îl ai? - Da.
L-am lăsat aici.
- Minunat. - Priviți!
Ai reușit să-l probezi?
În afară de faptul că îți arde urechea, funcționează perfect.
Se aude frecvența poliției de parcă ai fi acolo.
- Ce-ai aflat? - E o nebunie.
Acum reiese că tot orașul l-a întâlnit pe stradă.
„E vecinul meu. E proprietarul meu. E șeful meu.”
Cineva chiar a jurat că e soacra lui.
- Ăsta e? - Soacra?
Ce? Nu. Indiciul-cheie. Uite.
„Portăreasa unei pensiuni
„l-a văzut în zonă acum două săptămâni.
„Îi străluceau mâinile.”
Uite.
Vezi?
Frec de zile întregi și nu se duce de tot.
Plec, mă uit în oglindă și când cred că s-a dus...
O sclipire.
Apoi încă una și încă una.
Criminalul lucra în croitoria teatrului,
deci cosea...
Costumele dansatoarelor.
Ca cel pe care-l purtam când am venit să te caut.
Să vedem... Pasajul Virreina, 23.
Dar nu puteți ieși de-aici. Sunteți supravegheată.
Da. Sunt sechestrată!
- Asta e o... - Domnișoară!
Nu ne putem pierde cumpătul.
Așa nu se ajunge nicăieri.
Aș putea merge eu.
Poftim? De ce tu ai voie să ieși, și eu nu?
Cine credeți că iese în fiecare dimineață să facă cumpărături?
Nimeni nu observă majordomul.
Dacă ies cu căruciorul de cumpărături, nimeni n-o să suspecteze nimic.
Nu știu, Héctor. Dacă pățești iar ceva?
Nu pot să te las să pleci singur.
Lasă-mă să încerc.
Unde e insigna tatei?
Vreau două mașini la ușă 24 de ore pe zi. Nu scăpați din ochi...
Haide, dă-mi o țigară.
- Nu fi milog. - Haide.
E ultima pe care ți-o dau. Mereu ceri.
Dră, dintre toate nebuniile pe care le-ați făcut,
asta e cea mai mare.
Ești sigur că ține?
Desigur. E țesătură de calitate.
Dar nu cearșafurile mă îngrijorează, dră,
ci capul dv.
Ține-le bine.
De fapt, o să cobor pe burlan. Astea sunt doar... asigurare de viață.
Totul va fi bine.
Nu!
Héctor.
Bună dimineața!
Marina?
Héctor Hugo, agent de poliție.
Am venit să vă întreb despre Cándido Expósito.
Slavă Domnului că ați venit, dle polițist! N-am închis un ochi
de când i-am văzut poza în ziar.
Avea o față ciudată, genul pe care n-o poți uita.
Și din moment ce am vorbit cu el...
Ați vorbit cu el?
Puțin, da.
Cu miopia asta dată de Dumnezeu,
am tendința de a fi suspicioasă, știți?
Chestiunea e că stătea acolo, în colțul ăla,
țeapăn, privind spre ușa mea.
A stat acolo o oră, două ore, cinci ore cel puțin.
Mi-am spus:
„Chusa, nu e normal.”
Pentru că nu era normal.
Trebuia să-l văd bine ca să stau liniștită,
așa că am început să mătur,
să mă apropii puțin câte puțin.
Dintr-odată,
m-a bătut pe umăr, chestionându-mă.
Atunci i-am văzut mâinile, care aveau niște puncte sclipitoare.
Și nimic.
M-a întrebat despre doamna de la 3A.
Și cine e doamna de la 3A?
O anume Emilia. S-a mutat acum o lună.
Acum, că mă gândesc,
trebuia să-mi plătească chiria acum două zile.
Mai bine închid, dacă sunteți sub acoperire.
Să vedem de ce nu mi-a plătit nenorocita aia.
O să primesc o recompensă, nu-i așa?
Vă spun sincer,
nu sunt plătită suficient.
Ar trebui să chemăm poliția.
Dar dv. sunteți poliția.
Mai multă poliție, adică. Mult mai multă.
E cineva?
Nu!
- Sunt sigur că nu e nimic. - Da. Sunt sigură.
- Haideți, să mergem! Haideți. - Desigur.
Scuzați-mă.
Au lăsat radioul deschis.
- Da? - Am găsit-o.
Dar e moartă.
- Vin încolo. - Nu, nici pomeneală.
Deja sunt eu aici, ați periclita din nou misiunea.
I-ai luat pulsul să vezi dacă a murit?
Nu cred că e nevoie. Are o culoare între gri și negru
care nu mi se pare prea sănătoasă.
De ce, dintr-odată, o femeie în vârstă?
Nu mi-ai spus nimic despre fleur-de-lis, e marcată pe piept?
E îmbrăcată și nu se vede bine.
Dezbrac-o.
Pentru numele lui Dumnezeu, e o biată bătrână.
Trebuie să aflăm dacă moartea ei are legătură cu celelalte crime.
Chusa.
- Sănătate! - E numele portăresei.
- Ce? - Chusa, e medicul legist.
Avem nevoie să fiți intermediarul nostru,
cât verific eu cadavrul.
Chusa Malpica, la dispoziția dv.
Ascult.
La telefon Pastora Luna, medic legist angajat de poliție.
Polițistul e lângă cadavru?
Da, dnă. E acolo.
- Poate să scoată hainele. - Puteți să scoateți hainele.
Habemus o floare.
- Poftim? - Repetați ce spun.
Habemus o floare.
Spuneți-i să caute prin lucrurile ei personale.
Să caute prin dulapuri, sertare, orice ar putea fi al ei.
Căutați-i în buzunare, să vedeți dacă are vreo broșă, mărgele, orice.
Are doar o verighetă,
dar e înțepenită.
Héctor?
Telefonul, vă rog.
Domnișoară,
e o carte poștală pe numele victimei, cu o adresă nouă.
Cred că e timpul să sunăm la poliție.
Nu, nu la poliție.
La un polițist.
Cadavrul s-a conservat bine datorită frigului,
dar aș spune că femeia a fost ucisă cel puțin acum două săptămâni.
Ca să fim siguri, trebuie să așteptăm rezultatele analizelor.
Bine, perfect.
- Mulțumesc foarte mult, dle Ricardo. - Să mergem!
- Stai ascunsă acolo, te rog! - Trebuie să văd simbolul de pe piept.
O să am mari necazuri dacă te văd aici!
- Ascunde-te! - Detective Zarco?
Domnule.
Zarco, te felicit din toată inima.
- Ești bine? - Da.
Credeam că ați rămas supărat pe mine de atunci și...
- Legat de sora mea? - Da.
Nu există cuvinte s-o descrii.
Femeile ne complică viața.
Dar, datorită ție, avem o nouă pistă către ucigaș.
Bun...
Cum ai identificat indiciul-cheie
dintre toate apelurile pe care le-am primit?
Noroc chior, presupun.
Nu fi modest. Îmi place să mă înconjor de cei mai buni.
- Cum a fost? - Am primit apelul la 11.00...
Pentru o clipă am crezut că trebuie să-ți sar în ajutor, detective.
Ai întârziat.
- Vrei un foc? - Nu, doar...
Poți s-o păstrezi.
- Mulțumesc. - Îți eram datoare.
N-am făcut bine să te las cu cătușe la secție.
La asta chiar că nu mă așteptam.
Îți ceri cumva scuze?
Te-am chemat pentru că vreau să lucrăm împreună.
Nu. Ce? Nu.
- Știi că nu poți să lucrezi... - Ba da, pot.
Și nu mă opresc până când mizerabilul ăla nu e la pușcărie.
În plus, după cum ai văzut deja, nici n-am nevoie de voi.
Dacă n-ai nevoie de noi, de ce vrei să lucrăm împreună?
Pentru ceva anume.
Sigur.
- Ai un plan? - Când n-am avut eu vreunul?
Am nevoie să supraveghezi refugiul.
Nu. Deja m-am jucat cu focul azi ca să te scot
- ... și nu iese bine mereu. - Pablo!
Ai salva vieți nevinovate.
Cum am face-o?
Avem o înțelegere?
Bine.
- Marina, cina! - Vin!
- Când ne mai vedem? - Îmi propui o întâlnire?
- Mâine la 09.00, în fața ușii. - Trebuie să-mi zici ce ai în minte.
Noapte bună!
Noapte bună.
Lasă-i să se așeze, Lourditas, vin imediat.
Bună idee!
Să sari peste cină și să treci la desert.
Îmi dai voie?
Și eu m-am plictisit de cina asta.
Nu zici nimic?
Arturo, eu ar trebui să fiu supărată pe tine.
M-ai lăsat singură 24 de ore cu mama.
Până și tata a zis-o. Nu-ți amintești?
„Închis cu mama,
- „cea mai mare pedeapsă.” - „Cea mai mare pedeapsă.”
Mai știi ce te înfuriai când eram mici
- ... și eu îți mâzgăleam păpușile? - Pentru că erau de colecție.
Ce copil colecționează păpuși, în loc să se joace cu ele?
Eu.
Marina, ce aștepți de la viață?
Te întreb sincer.
Pentru că nu știu cum să mă comport cu tine ca să mă respecți.
Ai o familie fantastică, o viață plină de daruri,
oameni bogați îți bat la ușă.
Rosei i-ar fi plăcut să fiți prietene.
Nu-ți dai seama ce mult îngreunezi situația tuturor?
Eu vă îngreunez situația?
Arturo,
ceea ce e greu e să renunți la visurile tale.
Să accepți că n-o să fii niciodată polițist, cum îți dorești,
că va trebui să te măriți ca să nu fii arătată cu degetul ca o ciudată,
că trebuie să trăiești într-un anumit fel doar pentru că ești femeie.
Nu aștept nimic de la viață.
Vreau doar să fiu eu însămi.
Dacă te-ai gândi o clipă,
ți-ai da seama cine e nedrept cu cine.
Nu mai merg la cină, nu mi-e foame.
Doamne...
Domnilor!
Nu vă așteptam.
Preiau eu supravegherea.
Dna Asunción s-a dus să-și ia lucrurile de acasă și Ramírez a escortat-o.
Exact, doar ce-au ieșit, dle.
Perfect. Eu rămân să supraveghez. Voi puteți da ture pe afară.
Domnilor! Vă rog, luați-vă lucrurile. Haideți!
Doamna s-a plâns de agitația pe care am făcut-o.
Să nu se mai întâmple.
Ce caracter are doamna aia!
Da, nu e singura din familie.
Luați-vă niște gogoși de la cafenea ca să vă treziți.
- Mulțumim. - Mulțumim.
- Ai parcat departe? - Ce? Unde mergem?
- Parcă nu mai plecau. - Nu așa ne-am înțeles.
Cu domnișoara Marina, nimic nu e previzibil.
- Vine și el? - Nu ți-am spus?
Suntem o echipă.
- Asta merit că am avut încredere în dv. - Ai redevenit formal, detective?
Haide!
- Și femeia de la pensiune? - Victima se chema Emilia Bouzas.
Avea 65 de ani, văduva lui Arnau Berio, un sergent ucis în 1934.
- Nicio legătură cu celelalte victime. - N-avem indicii c-ar fi fost prostituată.
Locuia acolo de o lună.
Portăreasa zice că singurul care a intrat a fost Cándido.
- Legistul a găsit ceva? - I s-a tăiat gâtul.
Dar floarea i-a fost gravată post-mortem.
Corpul avea mai multe semne de violență decât în celelalte cazuri.
Deci s-a înfuriat pe ea. Ar putea însemna ceva personal.
Sau că s-a luptat mai mult decât celelalte.
Fascinant.
Da. Fascinant, da.
Mă refer la caz.
Da, desigur. Îmi spui unde mergem?
Ca să aflăm unde a locuit victima înainte să se mute în acea pensiune.
Ați furat probe de la locul faptei?
Pablo, te rog.
Héctor, spune-i cum a fost.
Am putea spune că dovada a venit la mine.
Nu e nimeni acasă.
Nu te obosi să zici că ne trebuie mandat de percheziție
sau că îți riști slujba...
Cine a zis că nu pot sparge poarta?
Cu siguranță domnișoara are o influență proastă asupra dv.
Ce mai casă!
Cum putea locui aici văduva unui militar oarecare?
De ce să te muți la o pensiune când deții așa ceva?
Din același motiv pentru care ne-am refugiat și noi.
Ca să se protejeze de ucigaș.
Nu te mira așa tare.
Héctor a lucrat în casa noastră de ani de zile,
are mai multă experiență în poliție decât noi doi.
E cineva?
E cineva acasă?
E cineva?
Cred că, după ce am spart poarta,
dacă ar fi fost cineva aici, am fi...
Mirosul ăsta seamănă cu cel de la pensiune.
Stai, poliția!
Credeam că trebuie să te prind.
Mâncarea asta e aici de săptămâni întregi.
Să căutăm în restul casei.
- Ai găsit ceva interesant, Héctor? - Umezeală.
- Nu simțiți, dră? - Suntem lângă mare.
E normal să miroasă așa, nu?
De-a lungul vieții mele, a trebuit să lupt de mai multe ori cu umezeala
și, chiar și cu marea în apropiere, mirosul ăsta nu e normal.
Cred că până aici putem ajunge.
E o încuietoare cu cifru,
ar trebui să vină geniștii ca să arunce în aer ușa.
Lasă-mă să încerc ceva.
Mersi.
Mă întorc imediat.
Mulțumesc.
Un stetoscop.
Ține.
- Știi să deschizi seifuri? - Tu, nu?
Nu-mi vine să cred că tata nu te-a învățat asta.
9,3 secunde.
Cel mai bun scor al academiei din ultimii opt ani.
9,1 secunde.
Ai noroc că nu acceptă femei la academie.
Cum ar spune mama dv.: „Isus, Maria și Iosif.”
Am impresia că cineva s-a distrat aici.
Ce ținea aici femeia asta?
Chiar trebuie să-ți explic?
Pare un fel de bordel.
Mai multe văduve de militari, având pensie mică,
- ... îl înființau după moartea soților. - Noroc că am polițiști în familie.
Nu mi-o închipui pe mama dv. făcând asta.
Emilia Bouzas nu avea nicio afacere înregistrată pe numele ei.
În plus, bordelurile sunt mult mai modeste decât ăsta.
Mă îndoiesc că afacerea asta e legală.
Clienții trebuie să fi fost oameni importanți,
dacă se ascundeau după o ușă blindată.
Fără îndoială, da.
Cine știe dacă fetele ucise nu lucrau aici cumva pentru Emilia?
Dar cum ne-ar putea duce asta la criminal?
O clipă.
Veniți aici.
Ați observat tabloul?
O recunoașteți?
E Julia, prima femeie care a fost ucisă.
Bravo, Héctor.
Un majordom bun nu uită niciodată detaliile.
Iar asta e Manoli, altă victimă.
Iar femeile astea două cine sunt?
Nu știu, dar sigur sunt în pericol.
O cunosc pe fata asta.
Da, o cheamă Ángela, dar își spune Vulcanul.
E printre cele mai populare femei din cartierul femeilor.
- „Cartierul femeilor”? - Nu-mi spuneți că dv...
Nu, scuze. N-am vrut să spun că o cunosc,
ci că am recunoscut-o după tatuaj. Am arestat-o de mai multe ori.
Trebuie s-o găsim înaintea criminalului.
- Da. Să mergem! - Stai, Pablo.
Tu nu poți să vii. Femeia aia te cunoaște. Ai arestat-o de mai multe ori.
Nu putem atrage atenția.
Bine.
- Dar ar trebui să fii înarmată. - Dar...
E un cartier periculos. Eu aștept în mașină.
Știi cum să cucerești o femeie.
Dră, las-o jos!
E sub control.
Haide, Héctor.
Unde mergem?
La cineva care ne poate ajuta.
Doamna Carmucha!
Marina, ce mult timp a trecut!
- Ce mai faci? - Bine.
- Arătați bine. - Rezist.
Toni, ieși, a venit Marina!
- Cine e domnul? - Un prieten care se ocupă de importuri.
- Un prieten? - Tu n-ai prieteni, Héctor?
Ca al dv., nu.
Salut, Marina.
Ultima dată când te-am văzut, m-ai îngrijorat.
- Cum ești? - Ocupată.
- Deci nu cauți... - Caut o femeie pe nume Ángela.
Brunetă, superbă și se pare că e foarte bună ca escortă.
Vulcanul?
Exact ea.
Ce-i cu ea? S-a băgat în belele?
E în pericol. Ca femeia din port.
Mă duc să dau niște telefoane. Mă aștepți aici?
Un prieten?
A întrebat de voi.
Bine.
Nu mă îndoiesc că acel domn foarte atletic
este un fenomen în domeniul lui.
- Dar să credem oare tot ce zice? - Uite, asta e casa celor doi clopoței.
Crede-mă, sigur aici este.
- Dă-mi drumul! - Héctor!
Dați-mi drumul!
Altfel, ce?
Domnișoara Quiroga.
Uite ce am găsit în geantă.
Fata bogată se joacă cu armele de foc.
- Vulcanul? - Chiar eu.
Detest curioșii care se bagă în viața mea.
De ce mă cauți?
Am fost acasă la Emilia Bouzas și am văzut tabloul.
Știm că te ascunzi de Cándido Expósito.
Dacă...
Dacă ne ajuți, cred că vă putem salva pe tine și pe colega ta.
Vă asigur că domnișoara nu minte.
Dezlegați-i.
- Ce ai nevoie să știi? - Totul.
Totul ce ne poți spune despre fete,
ucigaș și bordelul la care ați lucrat.
- Casa Apei. - Ce?
Așa se chema bordelul dnei Emilia.
Casa Apei.
Nu era ca celelalte. Doar cele mai bune lucrau acolo.
Petrecerile pe care le dădeam erau unice.
Dacă ai ști cine erau clienții noștri, ți s-ar face pielea de găină.
Exact asta am nevoie să aflu.
Sigur ați văzut sau ați auzit ceva ce n-ar fi trebuit
și de-asta vrea să vă ucidă Cándido.
Crede-mă, sunteți în pericol!
Ți-a ucis prietenele. Trebuie să te ascunzi!
Vin după tine, ai grijă!
Atenție!
Hai, grăbește-te!
Stai!
- Mă ocup eu de asta. - Stai!
Oprește-te!
Pablo!
- Pablo, ești bine? - Da.
Se duce în port.
Să mergem! Haideți!
E caldă. Nu putea ajunge departe.
- E timpul să chemăm întăriri. - În sfârșit, puțină rațiune. Mulțumesc!
- Nu, n-avem timp. - Uite!
Și întăririle?
- Trebuie să ne despărțim. - Ce?
Dacă nu acoperim toate ieșirile, ar putea să scape.
Ar trebui să ne acoperim spatele, nu ieșirile.
Mi se pare o idee mai bună.
Să mergem! Pe-acolo!
Pe-acolo.
Stai!
Marina!
Sunt bine.
Marina!
Ești bine? Marina.
Cum te simți?
Ești bine?
Ajutor!
O AFACERE PRIVATĂ EPISODUL 3: CASA ALBASTRĂ
Traducere și adaptare: Iulia Rolle
Redactor Robert Ciubotaru