O CHESTIUNE PERSONALĂ
Despre cine vorbești?
Ucigașul fleur-de-lis.
Are floarea desenată pe piept.
Cum e posibil așa ceva?
E activ de peste 30 de ani.
Margó, e important să ne spui tot ce-ți amintești despre caz.
Cine este ea?
Sonia Ramos.
Lucra cu noi la Casa Apei.
Eram doar o fetiță pe atunci.
Casa Apei era în Ourense, iar un localnic a mărturisit că a ucis-o.
A fost închis într-un azil.
De atunci, ne-au luat de acolo.
Au spus că a fost înjunghiată cu brutalitate.
Să verificăm dacă desenul meșteșugarului se potrivește cu cartea tatălui meu!
Asta ar putea lega cazul vechi de cel nou.
Voilà!
Îmi amintesc că tatăl dv. lucra în Ourense la vremea aceea.
La fel și Ramírez.
Detectiv Ramírez.
Sonia Ramos. Cum ne-ați putut ascunde cazul ei în tot acest timp?
Marina?
Ce știți despre ea?
De unde naiba ai scos numele ăsta?
De ce nu ne-ați spus?
Nu știu despre ce vorbești.
A fost prima victimă a ucigașului fleur-de-lis,
acum 30 de ani.
Am găsit o fotografie a crimei printre cărțile tatălui meu
și are fleur-de-lis gravat pe piept.
- Unde ești? - Acasă.
- Vin imediat. - Nu.
Mergem la Ourense.
Stai!
Ne întâlnim în 20 de minute la intersecția Santa Maria.
Cum adică nu vii?
E ziua fratelui dv.
Dacă lipsim toți, o să creadă că încă investigăm.
Dar o să găsim toate răspunsurile în Ourense.
Cine știe...
Poate o să fiu mai util de acasă.
Chiar vorbesc cu Héctor Hugo?
Eu vorbesc cu dra Quiroga?
În regulă.
Aveți grijă!
Te sun când găsim ceva.
O să aștept.
Bineînțeles că știam de moartea ei.
Dar nu știam că avea gravat pe ea fleur-de-lis.
Cum puteați să nu știți așa ceva?
N-am fost implicat în investigație.
Tatăl tău a vrut să păstreze cazul strict secret.
Cine a fost tânărul care s-a predat?
De unde știți toate astea?
Am venit aici să vorbim despre caz, nu?
Băiatul care a comis acea crimă
era un tânăr care lucra cu noi la comisariat.
Un meseriaș. Făcea câte o treabă din când în când.
Îl chema Santiago Melero.
Voia să se facă polițist.
Dar era un băiat... încet la minte.
Tatăl tău ținea foarte mult la el.
L-a învățat să citească și să scrie.
De aceea cazul ăsta a fost foarte greu pentru el.
A fost închis la psihiatrie în loc de închisoare.
Vrei să spui că tatăl meu a acționat necinstit?
Tatăl tău a fost omenos.
Și nu ți-ar fi permis să continui această investigație
atât de delicată pentru el.
Ce sugerați, atunci?
Să rămâneți aici.
- Mă duc eu. - Să înțeleg că e un ordin.
Înțelegi perfect, detective.
Nu vă așteptați să renunț acum.
De dv. depinde dacă mergem în Ourense pe cont propriu
sau dacă mergem împreună, ca să nu ratăm nimic.
Cum o să fie, dle detectiv?
Nu știu de ce părinții mei nu s-au mai întors aici.
Ultima oară când am fost la Ourense aveam șase ani.
Tava de prăjituri arată foarte bine.
Extraordinar, Lourditas.
Perfect! Să vedem masa!
Una, două, trei, patru.
Dar noi nu suntem patru.
Héctor, nu suntem patru.
Adevărul e că...
Marina n-o să ia masa cu dv.
Poftim?
Domnișoara nu se simte bine.
Cum să nu vină la ziua de naștere a fratelui ei?
Are o durere de cap oribilă.
- Mă duc să văd. - Nu!
Mai bine lăsați-o să se odihnească,
poate coboară mai târziu pentru tort.
Mă duc să mă schimb.
Doamne, de ce trebuie să te doară capul astăzi, fetițo?
Héctor!
Marina!
Nu e aici.
Ce căutai acolo?
Pregătesc alibiul Marinei.
Trebuie să vorbesc cu ea.
- Mi-am amintit ceva. - Da?
Sonia Ramos avea un fiu.
Avea doar trei ani, dar a fost martor la crimă.
Dacă a fost implicat un minor în caz, trebuie să fie perfect arhivat.
Unde?
Asta e întrebarea.
Lăsați pe mine.
Ai grijă, o să cazi!
Pe curând!
Ai grijă, fetițo!
ALFONSO QUIROGA - COMISAR
- Am câștigat! - Ai trișat!
Bine, domnișoară.
De ce ai fost arestată de data asta?
NUMELE MAMEI: SONIA
Cine e ăla?
Nu vă jucați cu cazurile mele!
Cine era băiatul ăla, tată?
Pun pariu că părinții lui au murit.
Nu te temi că ar putea să-ți facă rău?
Niciodată.
Iar dacă mă tem vreodată, deschid sertarul ăsta
și, imediat ce vă văd chipurile, îmi trec toate fricile.
Uite, suntem noi!
Asta sunt eu și aici suntem amândoi. Uite!
Dar nu vreau să pățești ceva.
Toți o să murim, Marina.
Cine vrea să meargă la laborator?
Eu!
Ce, tu nu vrei să mergi?
- Iar o să câștig! - Ba nu!
Mă întorc imediat.
Nu vă mișcați de-aici!
Marina, unde te duci?
Tocmai ne-a zis să stăm aici.
Da, sigur,
am venit la Ourense ca să stau în mașină.
Nu e comisariatul nostru.
Nu ne putem plimba de parcă ar fi.
- Nu mai pot să aștept. - Marina!
Ai de gând să...
Aici!
- Bună ziua! - Bună ziua.
Cu ce vă pot ajuta?
Bună ziua. Sunt detectiv Pablo Zarco.
Îl căutăm pe dl detectiv Ramírez,
tocmai a intrat să se întâlnească cu comisarul.
Mulțumesc.
Așteptați acolo, vă rog.
Desigur.
Te rog, așteaptă! Mulțumesc.
Vezi ce ușor a fost?
Dacă aș avea insigna aia, aș muta munții.
Sunt sigur de asta.
Dar, dacă ne-a spus să așteptăm afară, nu cred că o să ne lase să intrăm.
Atunci, ce mai așteptăm?
Bună întrebare! Marina, nu!
Marina!
Bună ziua.
Mulțumesc că mă conduceți, fiindcă am emoții așa mari...
Bună ziua.
Mi-au luat poșeta în plină zi!
O să intru în belele pentru încălcarea ordinului unui superior.
Aici era!
SECRETARIAT TEHNIC
- Ce? - Biroul tatălui meu.
N-o face!
Marina, nici să nu te gândești!
Marina, te rog, n-o face!
Te rog, nu!
N-avem voie să deschidem ușa asta.
N-avem voie să fim în biroul ăsta. Marina!
Marina, mă asculți?
Mă asculți?
Nu, nu ascultă.
Marina, pot să știu ce naiba cauți?
Nu știu încă.
Grozav! Nu știe.
Uneori, simți anumite lucruri...
Lucruri?
Iar dacă decizi să le dai atenție,
viața îți poate oferi...
Voilà!
... mai mult decât te așteptai.
Ce-i asta?
Suntem eu și fratele meu.
Uită-te la asta!
Cine e băiatul ăsta?
Damián Ramos.
MARTOR LA OMUCIDERE VIOLENTĂ
E fiul Soniei Ramos.
Nu-mi spuneți!
N-ați nimerit baia.
Nu-i așa? Ce faceți aici?
- Ce căutați? - Pe dv., dle detectiv.
Sigur. În cutiuța aia?
Terminați cu tâmpeniile și ieșiți din birou acum!
Haide!
În sfârșit, o să putem găsi criminalul.
Și să fii sancționat.
- Nu, vă rog. - Bineînțeles că da.
În timp ce voi făceați turul neautorizat al comisariatului,
l-am convins pe comisar
să semneze un mandat pentru psihiatrie.
Ce bine!
Păcat că deocamdată nu putem merge.
Cum adică?
E într-un loc destul de izolat.
Un singur drum duce încolo,
dar acum e imposibil de străbătut.
Furtunile din ultimele zile au doborât câțiva copaci.
Vreți să spuneți că pacienții sunt izolați acolo?
- Așa se pare. - Și dacă e vreo urgență?
În cazul ăsta,
e o femeie care îi duce cu barca ei.
Să mergem la ea!
În niciun caz!
Nu era prevăzut așa ceva.
Improvizarea face parte din meseria de polițist.
Vezi? Asta m-a învățat Castaño.
Da? Și ce altceva te-a mai învățat?
- Nu-mi place asta deloc. - Ce e?
Ne ascunde informații.
Nu toți polițiștii lucrează ca tine.
Cum zici tu. Mai întâi, n-a vrut să venim la Ourense,
apoi ne-a lăsat în fața comisariatului,
acum nu vrea să mergem pe barcă.
De ce nu ne-a spus că Sonia Ramos avea un fiu?
Bine.
- Dacă nu știa? - Cum putea să nu știe?
Ramírez era mâna dreaptă a tatălui meu în toate cazurile.
Nu cred că nu avea acces la tot.
Și de ce vorbește atât timp cu femeia aia?
E un om loial tatălui tău.
El, din cine știe ce motiv, voia ca nimeni să nu-și bage nasul.
Nu știu.
- Ceva e putred. - Marina, Zarco, să mergem!
Hai!
Fii atent la fiecare detaliu, așa cum ar fi făcut Héctor.
CAZURI ARHIVATE DE COPII
1920 DE CAZURI DE COPII
OURENSE - CAZURI DE COPII CONFIDENȚIAL
Voilà!
Surpriză!
Domnul Arturo.
La mulți ani, dragul meu!
La mulți ani!
Jur, am uitat că azi...
- Ai uitat că e 23 noiembrie? - Da.
E ziua ta, dragul meu, timpul trece pentru toată lumea.
Suflă în lumânări și pune-ți o dorință!
Minunat!
La mulți ani!
La mulți ani, domnule.
Șampania o să înveselească atmosfera.
Unde e Marina?
Nu se simte bine, o doare capul.
Nu și-a revenit complet
și s-a tot suprasolicitat, deci nu e de mirare.
Mă scuzați, mă duc la toaletă.
Desigur.
Vă rog, nu spuneți nimănui!
Unde e Marina?
Încă lucrează la afurisita aia de investigație, nu?
Héctor, dacă chiar vrei s-o protejezi, spune-mi unde este.
- A ieșit. - Da, asta văd.
Unde s-a dus?
Nu-ți dai seama de pericolul în care se află?
Nu știi care sunt suspecții în momentul ăsta.
Haide, Héctor!
Te rog mult.
Unde s-a dus?
La Ourense, ca să investigheze un caz de acum 30 de ani,
în care victima avea un fleur-de-lis gravat pe piept.
Ourense?
Stați liniștit. S-a dus cu dl detectiv Zarco
și cu Ramírez.
Cu Ramírez?
Te rog, spune-i mamei mele că trebuie să lipsesc de la petrecere.
Am nevoie ca biblioteca să fie gata să încep o căutare.
Imediat.
Am ajuns.
E acolo.
CLINICA DE PSIHIATRIE DE PE RÂUL SIL
V-am spus că nu e o idee bună.
Să mergem!
Bun, după cum putem vedea,
toate simptomele coincid cu teoria pe care am prezentat-o mai devreme.
Prin urmare, pacientul trebuie să continue cu tratamentul pe care l-am prescris.
Da?
Domnule, doi domni și o doamnă ar dori să vorbească cu dv.
Mă scuzați.
Dle detectiv! Ce mult timp a trecut!
Dacă îmi amintesc corect, de la...
Sunt aici cu fiica dlui Alfonso Quiroga.
Încântat.
Cu ce vă pot ajuta?
Santiago Melero era debil mintal.
Mă scuzați, expresia asta nu e doar nepotrivită, ci și imprecisă.
Mă interesează diagnosticul medical.
De ce spuneți că „era”?
E o nouă șmecherie a poliției?
Să trimită o secretară frumoasă pentru interogatorii?
Mi-ați putea răspunde și atât?
Toate la timpul potrivit, domnișoară.
Cazul lui Santiago Melero este un caz de nebunie schizoidă extremă,
cu comportament solipsistic, lipsit de orice semne de emoție.
Capacitatea lui cognitivă era inexistentă
și avea tendința de a se autovătăma.
Și-a pierdut chiar și un deget de la mână.
E-n regulă pentru dv., dră?
Sau trebuie să folosesc un alt limbaj ca să mă înțelegeți?
Obsesiv, singurătate emoțională, lipsă de empatie...
Mai degrabă decât schizofrenie sau nebunie,
mie-mi sună a ceea ce psihiatrul austriac Leo Kanner numea „autism”. Vă e cunoscut?
Sau trebuie să folosesc un alt limbaj ca să mă înțelegeți?
Femeile n-ar trebui să citească lucruri pe care nu le înțeleg.
Sigur, dar un om cu pereții biroului plini de diplome ar trebui.
E acolo.
Santiago Melero e acolo.
Mort.
Mort?
Cum adică, mort? A murit?
Pacientul a murit acum un an și ceva.
Dar nu se poate.
Mă tem că da, domnișoară.
Am fost personal la înmormântarea lui, singurul.
N-a avut nici rude, nici prieteni.
Acel om a continuat să ucidă femei...
Să nu cumva să dai detalii despre caz!
În regulă. Cred că asta e tot ce aveam nevoie să știm.
Mulțumesc mult pentru amabilitate.
- Nu vă mai reținem. - Cu plăcere, dle detectiv.
Ar trebui să mergem acasă.
- Marina, să mergem! - Poftim?
- Hai să mergem! - Deja? Dar...
Hai!
N-ar fi trebuit să plecăm așa repede.
Marina, oricât de încăpățânată ești,
investigația noastră în Ourense a luat sfârșit.
Dacă omul ăla ne-a mințit?
Dacă Santiago Melero n-a murit, ci a evadat?
Te rog, nu începe cu teoriile tale nebunești!
Îl văd pe Santiago Melero în fiecare zi.
Noaptea îl văd mergând desculț.
Mergând?
Cu ceilalți.
Fiecare dintre ei duce o lumânare aprinsă.
Da, sigur. Și în față merge un muritor
care ține o cruce și un cazan cu apă sfințită.
Fii serioasă... Femeia asta e nebună.
Vorbește despre Sfânta Companie.
Nu-mi spune că...
Tu chiar crezi în toate...
Nu simțiți aroma cerii în aer?
Orășenii!
Nu știți nimic.
Ne puteți duce la cimitir?
Ce dracu'?
Cel de pe malul celălalt. Se poate?
Nu plec până nu văd dacă Santiago Melero e încă în viață.
Santiago a murit.
Nu e ucigașul fleur-de-lis.
Atunci, cine este?
Am dat ordinul de o oră!
Nu e de găsit în Ourense!
Vreau să căutați în toată provincia.
V-am adus un whisky și o cafea.
Îți dai seama ce belele ați provocat?
Împachetează-i lucrurile, plecăm în noaptea asta.
Imediat. Mă scuzați.
- Rosa. - Ce e?
Du-te acasă și așteaptă-mă acolo.
Ce? Mă sperii, ce se întâmplă?
Ceva neașteptat. Trebuie să mă ocup de asta.
O să fie o noapte lungă.
- Dar... - Nu-ți face griji, totul e-n regulă.
- Mamă, o conduci tu? - Desigur, fiule.
Este o mașină care așteaptă.
Să mergem!
Ce s-a întâmplat?
Investigația s-a complicat.
Trebuie să mă asigur că vei fi în siguranță.
Plecăm.
Ai ceea ce am cerut?
Te aștept la ușa din spate.
Héctor îți ia lucrurile.
Rosa e în mașină, fiule.
Nu putem continua așa.
Știu că e o perioadă grea pentru tine,
dar trebuie să-ți permiți să fii fericit.
Trebuie să ies.
Am ceva de făcut la secție. Mă întorc imediat.
Nu cred că e un moment bun să pleci.
Nu fac asta, mamă.
Promit.
Bun.
Mă întorc imediat.
Ar trebui să ne despărțim.
Ești sigură?
Sunt sigură că în acel mormânt se află răspunsul la toate.
„Santiago Melero.”
Nu te apropia!
Ce?
Ne încurci de când am plecat. Nu te apropia!
Ce s-a întâmplat?
- Ce se întâmplă? - Am găsit mormântul.
Ești bine?
O să-i dăm de capăt. Promit.
Avem noroc.
Ploaia din ultimele zile a înmuiat pământul.
N-o să fie greu de săpat.
N-am știut că ai fost gropar înainte să intri în poliție.
Unchii mei aveau o firmă de pompe funebre.
Dar mie-mi plăcea mai mult să investighez morții decât să-i îngrop.
Bine.
Să vedem câte degete are cadavrul ăsta.
Poftim?
Dacă e Santiago Melero, o să aibă patru degete la o mână.
Sciatica.
Băiete, trebuie s-o faci tu.
Eu? Ce sunt eu, catârul echipei?
Ei bine... Marina e perfect capabilă să facă ceea ce face un bărbat, nu-i așa?
- Aș putea. - Bun.
Te rog, dle inspector.
Poartă-te frumos! Să-ți fie rușine!
Vreți drepturi egale, dar numai când vă convine.
Haide, facem cu rândul.
Mă lași să te ajut înainte să toarne cu găleata?
Nu.
Sicriul. Am ajuns la sicriu.
- Scoate-l! - Ce?
Scoate-l repede!
Nu, nu-l scot singur.
Aici!
Aveți grijă.
Zarco, câte degete sunt la mâna aia?
Cinci.
Și la cealaltă?
Patru.
Nu e nicio îndoială.
Santiago Melero nu poate fi criminalul actual.
Stai așa!
Ce-i asta?
Omul ăsta are gâtul tăiat.
A fost ucis?
Fleur-de-lis.
Nu se poate!
Gândește-te, Marina!
Trebuie să te uiți dincolo de ceea ce vezi cu ochii.
Să vedem...
Sonia Ramos, femeia din Casa Apei,
ucisă acum 30 de ani, fleur-de-lis gravat pe piept.
Melero a fost vinovat de acea crimă.
A fost prins în flagrant.
Dar, după 30 de ani, un alt criminal
omoară femeile din Casa Apei.
Și pe Santiago Melero, primul care a murit, acum un an.
Femeile au fost ucise după el, dar de ce?
De ce?
Alastor, demonul răzbunării.
Cine ar vrea să răzbune moartea Soniei Ramos?
Mai ales, cine ar fi capabil să aștepte 30 de ani
pentru a se răzbuna?
Fiul ei!
Fiul Soniei Ramos este ucigașul fleur-de-lis.
Ce este?
Speram să mă înșel.
Nu-l recunoști pe băiatul ăla?
Arturo.
Te-a văzut mama?
Stați liniștit, am lăsat-o în camera ei.
Domnule, aveți vreo veste de la dra Marina?
Să mergem!
Domnule...
Aveți grijă!
Încetinește, o să ne omori.
Nu trebuia să te las să conduci.
Oprește mașina!
N-avem timp.
În torpedou ai noul pașaport și banii.
Ți-e frică?
Nu ai de ce să-ți faci griji.
Unde mă lași, mai exact?
La graniță.
PAȘAPORT - SPANIA
Și ăsta?
Cineva trebuie să te ajute să treci granița.
Și al meu?
Toate la timpul potrivit.
MARTOR LA OMUCIDERE VIOLENTĂ
MOARTE VIOLENTĂ CU SEMN PE PIEPT
MARTOR LA UCIDEREA MAMEI SALE, SONIA RAMOS
Margó!
Héctor!
Marina, draga mea!
Marina! Sunt aici!
Mamă! Unde e Margó?
- Unde e prietena mea? - A plecat cu fratele tău.
- Ce se întâmplă? - Unde s-au dus?
Ce se întâmplă? Mă sperii!
De ce nu mi-ai spus că fratele meu a fost adoptat?
Marina, te rog. Spune-mi ce se întâmplă!
- Mamă. - Spune-mi.
Arturo...
- Arturo... - E ucigașul fleur-de-lis.
- Nu! - Mamă!
Mamă!
Mamă, ascultă-mă!
Uită-te la mine!
O femeie e în pericol și trebuie s-o ajutăm.
Uită-te la mine, te rog! Uită-te la mine!
Mamă, fratele meu, Arturo,
merge undeva de ziua lui în fiecare an.
Unde se duce?
Se duce la mănăstirea San Lourenzo de Carboeiro.
Pentru că acolo e îngropată mama lui.
O biserică? Ce facem aici?
Am ceva de făcut.
Nu asta a fost înțelegerea.
Gura!
Să mergem.
Știai că la biserica asta îngropau oamenii săraci?
Dă-mi drumul!
Bineînțeles, n-o făceau înăuntru, ci aici, afară!
În gropi comune.
Cadavrele aruncate ca gunoiul.
Oameni ca mama mea!
Nu...
Asunción nu este...
Cine a spus ceva despre Asunción?
Sonia Ramos a fost mama mea.
Tu și prietenele tale ați lăsat-o să moară.
Acum o să-i ceri iertare.
Cere-i iertare!
Iartă-mă!
Lasă-mă să plec și n-o să spun nimănui.
- Jur. - N-o să spui nimănui?
- Jur. - Ca atunci când mama mea a fost ucisă?
Nu.
Niciuna dintre târfele pe care le-am ucis
n-a țipat nici pe jumătate cât a țipat ea în noaptea aia.
Știu, pentru că eram acolo.
Am văzut totul.
Cum ai putut să-l lași singură cu ea?
Nu e adevărat.
Nu știam nimic.
Minți.
V-a plătit.
V-a plătit ca s-o poată ucide.
Eu eram copil, iar ea, o femeie neajutorată.
Îți dai seama?
Și eu eram copil.
Aveam grijă de tine!
Erai ca toate celelalte.
N-ai făcut nimic. Nimic!
M-ai lăsat singur.
S-a terminat.
Arturo!
Arturo, dă-i drumul!
Încă un pas și o omor!
Nimeni n-o să te împuște! Nimeni!
Nu-i face rău!
Lăsați jos armele!
Te rog...
Arturo, vreau doar să vorbim.
„Mereu să protejezi nevinovații”, mai știi?
Tata ne-a învățat asta.
De-ar fi făcut asta!
De ce spui asta?
Înapoi!
Tu nu știi, Marina.
Nu știi nimic.
Lasă-mă să te ajut.
Elibereaz-o pe Margó! Încă nu e prea târziu.
Nu e prea târziu?
Nu e prea târziu să se facă dreptate, Marina.
Doar asta fac.
- Înapoi! - Arturo!
Înapoi!
Tu habar n-ai, Marina,
cum e să fii complet singur pe lume.
- Te rog. - Și mama ta să fie ucisă ca un câine.
Tu ce-ai fi făcut, Marina?
Ce-ai face?
Spune-mi! Ce-ai face?
Arturo.
Înțeleg durerea pe care o simți, dar nu asta e...
Nu înțelegi nimic, Marina.
Toate acele femei știau că el o amenința
și l-au lăsat s-o ucidă. La fel și tata.
Nu se poate să fi fost așa.
Tatăl tău ar fi putut s-o salveze pe mama. N-a făcut-o.
Știi foarte bine că tata n-ar fi făcut niciodată așa ceva.
De ce crezi că m-a crescut ca pe copilul lui?
Pentru că mă iubea?
Te rog...
A făcut-o ca să-și ușureze vina.
Dar sigur că te-a iubit, Arturo.
Tata te-a iubit foarte mult.
La fel și eu. Te iubesc foarte mult.
N-aș fi aceeași fără tine.
Fără îmbrățișările tale în timpul furtunilor, știi?
Și fără acele vremuri în care ne jucam de-a hoții și vardiștii.
Marina, asta nu e lumea ta fantastică.
Nu e un joc. E viața reală.
Te rog, ascultă-mă! Te rog.
O să ai un copil.
Trebuie să-i pun capăt.
Nu!
Marina!
Ramírez! Nu!
Arturo!
- Haide, respiră! - Arturo, nu te mișca!
Uită-te la mine!
E-n regulă. Ești bine.
E-n regulă.
Nu te forța! Uită-te la mine!
În sfârșit, marea Quiroga a rezolvat enigma.
Ce fel de prostie mai e și asta?
Așa se termină poveștile polițiste, nu?
Nu.
Nu. Tipul rău nu poate muri.
Tipul rău trebuie judecat. Tata ne-a învățat asta, mai știi?
Tata n-a fost omul care crezi tu că a fost.
E-n regulă. Arturo.
Arturo!
Arturo.
Arturo!
Nu!
Văd că ți-au dat drumul.
Datorită muncii tale excelente, dră Quiroga.
Sper că toate astea nu te-au făcut să vrei să renunți.
Viața asta nu e pentru noi, nu-i așa, Héctor?
Așa e.
Știu că ți-ai atins urechea.
O CHESTIUNE PERSONALĂ EPISODUL 8: SECRETE DE FAMILIE
Subtitrarea: Iulia Rolle
redactor Robert Ciubotaru