Tämä on BBC:n kuudes uutisraportti.
Kuunnelkaamme ensin muutama henkilökohtainen viesti.
"Onni löytyy, kun sitä ei etsi."
"Onnellinen on se, joka lailla Odysseuksen kävi ison matkan."
Marie-Thérèseltä Marie-Louiselle:
"Ystävä saapuu tänä iltana."
Haloo?
Gravier tässä. Onko nyt huono hetki?
Ei suinkaan, mutta olen metrossa.
Jos tämä katkeaa... Haloo?
Mokomalla ei ole kenttää.
Halusitte puhua kanssani.
Saiko Bisson viedä 120 000 eurolla kelloja?
Kuulemma asiakkaat eivät voineet matkustaa.
-Mikä idiootti. -Hän on mukava.
Niinpä niin.
Hän varoitti sinua aiheesta.
Hän johtaa yritystä ja maksaa sinulle kellonmyynnistä.
Joten myy ne pirun rannekellot.
En aio sanoa toistamiseen, ettet voi menettää tätä työtä.
Haimme juuri lainaa tämän asunnon ostamiseksi.
Eikä se ole kummoinen.
Se on kamala eikä edes meidän.
Tässä.
Sanonpa vain, että jos menetät työsi -
emmekä saa lainaa,
saat minulta selkään.
Noin.
-Voinko? -Ilman muuta.
Palaatteko Bulgariaan huomenna?
Kyllä.
Suosikkini. Vuoden 1948 Moser.
Vaihtokello.
Fakta: sitä käytti Henry Kissinger,
Richard Nixonin neuvonantaja.
Sanon tämän, vaikken tiedä, kuka hän on.
Henry Kissinger.
Teitähän on paljon.
Istukaa toki, eversti.
Tottahan minä istun.
En tullut tänne seisoskelemaan.
Taas paska päivä keskustellen loputtomasti -
niiden joutilaiden kanssa.
-Maamme on hajoamassa. -Se tarvitsee teitä.
-Niin kauan kuin olette täällä... -Minua hiukoo.
Kaikki valmista.
Tässä.
-Voinko nukkua kanssanne tämän yön? -Näyttääkö, että lomailen?
Esikunta tapaa hotelli Meudonissa tänä iltana.
Voin rentoutua 20 minuutiksi.
Varsin raskas.
Aivan, keltakultaa, 18 karaattia, melko tukeva.
Tämä on Cartier Tank.
Minne hän meni?
Pötsi on herkullista.
Älkää juoko liian nopsaan, se on Cahorsista. Se voi tainnuttaa.
No, ennen kuin tainnun...
Tarkista alakerrasta, olenko unessa.
Kyllä, eversti.
Missä se on?
-Mikä? -Rannekello.
Mikä rannekello?
Älkää tehkö tätä. Se ei ole kivaa.
Oikein hyvä, Françoise.
Anna se takaisin...
Aiotko lyödä minua?
Minä huudan.
Sinuna en tekisi niin.
Tämä pikku viini onkin vahvaa.
Pikku Malbec.
Hiljaa, jatka. Anna mennä.
Apua!
-Lopeta! -Olette miltei lopussa, eversti.
Lopeta, ämmä!
Lopettakaa!
-Soita ambulanssi! -Perhana.
Selvä?
-Kuoleeko hän? -En tiedä vielä.
-Etu- ja sukunimi? -Ei aavistusta.
-Ettekö tunne häntä? -Olen tuntenut 25 vuotta.
-Mutta ette hänen nimeään? -Niitä on monia.
-Hän on armeijan mies. -Ei, vaan vanha huora.
-Herra Bisson? -Kyllä.
-Istukaa alas. -Kiitos.
Niin...
Mitä?
Ei, luulin vain...
Että olisin vanhempi?
Ei se sitä ole. En tiennyt, että "tohtori" olisi...
Nainen?
Kun kuulee sanan "tohtori"...
Oletteko pettynyt?
En pettynyt.
-Ovatko naiset teille ongelma? -Eivät.
En vain puhu heille, mutta...
En ainakaan usein.
Selvä.
Ennen kuin mennään hyökkäykseen, kertokaa vähän itsestänne.
Miten voitte?
Ihan hyvin...
-Kauanko olette ollut naimisissa? -23 vuotta.
-Melkein 24. -Selvä.
Toimiiko avioliitto?
Kyllä, harrastimme seksiä -
vähän aikaa sitten.
Ei sitä. Toinen.
Kuulen sinut...
Pidät liikaa ääntä.
Hengität liian kovaa.
Kuulen sen vieläkin.
Alphonse, olet aarteeni.
Katso minua.
Rakastan sinua, kultaseni.
-Onko teillä lapsia? -Ei ole.
Tapasimme nuorena.
Vaimoni on hyvin energinen.
Meillä on samat harrastukset...
Mitkä harrastukset?
Anna tulla! Kovempaa!
-Anna tulla! -Odota.
Anna tulla, lyö.
No niin! Ärsytänkö sinua?
Hän motivoi minua töissä ja urheilussa -
saavuttamaan tavoitteeni.
Tarvitsen rutiineja.
Minulta puuttui auktoriteettihahmo lapsuudessa.
Kun...
Kun äitini lähti, isäni kasvatti minut.
Hän oli aina hyvin...
Niin?
Täytyy mennä, mieheni tulee pian.
Sulje se vitun ovi! Montako kertaa pitää sanoa?
Niin?
Kiireinen.
Millainen suhteenne häneen on?
Emme näe toisiamme enää.
-Sattuuko tämä? -Ei.
-Entä nyt? -Ei.
Yrittäkää nostaa jalkaa.
-En voi. -Yrittäkää vielä, herra Bisson.
Minä yritän.
Se on normaalia.
Halvaus johtuu kohtauksesta. Paraneminen vie aikaa.
Milloin voin taas olla seksuaalisesti aktiivinen?
Anteeksi mitä?
-Kuulitte kyllä. -Saitte juuri sydänkohtauksen.
Ohimenevä aivoverenkiertohäiriö voi olla infarktin merkki.
Nyt on kyse elämästänne.
Sildenafiilisitraatti on todennäköinen syy terveysongelmiinne.
Mitä se on?
Sanoitte käyttävänne Viagraa.
Miten usein otatte sitä?
-Usein. -Eli?
Päivittäin.
Päivittäin?
Miksi teette niin?
Miksiköhän? En ainakaan bridgen peluuta varten.
Oletteko yhdynnässä päivittäin?
Olen. Harrastatteko te ikinä seksiä?
Kyllä, mutten joka päivä.
Se on teidän ongelmanne.
Teidän ongelmanne on, että olette kuolemassa.
Minkä ikäinen olette?
En tuomitse teitä.
-Puhun teille lääkärinä. -Selvä.
-Nähdään huomenna. -Juu.
-Hei, Alphonse. -Kiva kun palasit.
-Miten menee? -Hyvin.
Tule sisään.
Onko huono hetki?
Ei suinkaan. Istu alas.
Mukava olla täällä. Tulin hulluksi kotona.
-Arpi paranee hyvin. -Ei se ollut mitään.
Miten terapeutin kanssa meni?
Hän oli nainen.
Tiedät varmasti jo, mitä aion sanoa.
En.
Lyö, anna tulla!
Hemmetti, et reagoi, anna tulla!
Anna tulla!
Kaikki hyvin?
-Hei. -Terve.
-Tulit aikaisin. -Työt loppuivat aikaisin.
Mitä tämä on? Keskiviikkoisin on minun vuoroni laittaa ruokaa.
-Kun kerran tulin aikaisin... -Älä ala sotkea asioita.
Aikataulu on muutenkin hankala.
Anteeksi.
Älä pyydä anteeksi.
Onhan tämä todella kiva juttu.
Nyt vaikutan kiittämättömältä, ainaiselta valittajalta.
Olet ärsyttävä, kulta. Se ei ole kivaa.
Anteeksi.
Toin uusia kompressiositeitä.
Voit peseytyä niissä. Ne ovat vedenpitäviä.
Jos vaimonne olisi täällä,
mitä hän sanoisi teistä?
Minustako?
Hän on mukava.
Mukava ja kunnollinen.
Rakastan häntä.
Kun tapasimme,
olin juuri lopettanut suhteen kusipään kanssa.
Hänen nimensä oli Mikaël.
Hän kävi ulkona joka ilta.
Joi, veti kokaa...
Koska olin hulluna häneen, sotkeuduin siihen itsekin.
Kunnes selvisi, että hän oli pettänyt minua koko ajan.
Se kuvotti minua. Kirjaimellisesti.
Ja minä ajattelin:
"Ei enää ikinä.
Ei enää ikinä sellaista miestä."
Ei enää rakkautta?
Mitä hän sanoisi?
En tiedä.
Että olen mukava mies.
Niin?
Missä?
Okei.
Mitä?
Se oli Jacques.
Mitä hän tahtoo?
Nautit tosiaan kärsimyksestä.
Se mies myrkytti aivosi.
Palaatko hänen luokseen?
-Kaipaan vastauksia. -Ei hän anna.
NEUROLOGIA
Hän sotkee pääsi. Joudun huolehtimaan sinusta.
Siinä sinä olet.
Mitä tapahtui?
Ei mitään.
Entä teille?
Se ei ollut ei mitään.
Toivottavasti.
-Herra, kerroitte minulle... -Älä sano "herra".
Kuoletteko te?
Kyllä.
Ehken nyt, mutta... En lopettanut vielä.
On olemassa 60 %:n riski, että saan kuolettavan kohtauksen -
tällä elämäntyylillä.
Ihanko totta?
En pysty kävelemään.
Hienoa, vai mitä?
-En saa sitä enää kovaksi. -Hyvä.
Haluaisin mennä kotiin.
Vaikka heittäisin veivini.
Mieluummin kuolen kotona. Ymmärräthän?
-Selvä... -Tarvitsen sinua.
Minä tarvitsen sinua.
-En voi lähteä ilman kaitsijaa. -Tusina naista voi auttaa siinä.
-Ei tässä tilassa. -Tsemppiä.
Alphonse! Olen isäsi!
-Minä en kutsuisi isäksi. -Tiedän.
Olen valmis puhumaan siitä,
kertomaan asioita, jotka muuttaisivat tuomitsevan katseesi.
Puhutaan siitä, kaikesta, muttei täällä!
Katso minua.
Sanoin, että katso minua!
Olen vanha mies.
Yksin, tekemässä kuolemaa -
ja vuoteenomana.
Elämä keksi, miten maksaa takaisin.
Vai mitä?
Istu alas.
Kuten näet, mikään ei ole muuttunut.
Aiotko polttaa?
En, haluan vain haistaa.
Noin.
Paska.
Onpa outoa.
Mikä?
Olla tässä huoneessa.
Huusit minulle, jos astuin sisälle.
-Suojelin sinua. -Olisit lähettänyt sisäoppilaitokseen.
Ja jatkanut sikailua. Mutta et tehnyt niin.
Vihasin tätä elämää, vihaan yhä.
Miten maksoit vuokran? Vietit päiväsi sängyssä.
-Ei ihme, että äiti lähti. -Älä puhu hänestä.
Sitä varten olen täällä. Kerro hänestä.
-Ei ole sanottavaa. -Älä viitsi!
-Kerro minulle äidistäni. -Odota.
-Tarvitsetko apua? -En. Tässä.
Kuuntelehan nyt.
Elin tätä elämää, koska hän lähti.
Elämää, joka muuten maksoi tämän asunnon,
sinun lomasi, sinun perhanan sähköjunasi -
ja sen yksityiskoulun, jonka reputit.
Sen avulla kasvatin sinut tällä alueella -
ja lähetin parempaan kouluun kuin mitä itse kävin,
jottei kävisi kuin minulle.
Naiset, joita paheksuit vuosikymmeniä,
eivät olleet rakastajattaria.
Mitä he olivat?
Asiakkaita.
He maksoivat minulle siitä.
Voi, pitänee tavata pian uudestaan.
Kun olen käynyt pankissa.
Nähdään, herra Rakkaus.
Minä myin itseäni. Tuolla.
Mitä sinä myit?
Tätä.
Et ikinä puhunut siitä.
Olit kuusi ja puoli.
Mitä olisit sanonut koulussa? "Isäni ammatti: huora".
Onko tuo spermaa?
On.
Haloo? Niin?
Iltaa. Täällä Adèle.
-Miten menee? -Hyvin.
Voimmeko tavata?
Emme, anteeksi. Olen juuri nyt lomalla.
Niinkö? Kuinka pitkään?
Muutaman viikon.
Soittakaa, kun olette kotona.
Nähdään, kulta.
Teetkö sitä yhä?
En enää yhtä paljon,
mutta vielä on muutama asiakas.
Vanhenimme yhdessä. Tunnet heistä osan.
Mutta miten sinä...
Syön vitamiineja.
Kun ne eivät toimi, korvaan sen sanoilla.
-Sormillani... -Aivan.
-Anteeksi. -Niin.
Anteeksi.
Okei...
Selvä, lähden.
-Odota. -Mitä?
Olisi kiva, jos kyläilisit välillä.
Pitäisin siitä.
Et ole ikinä puhunut paljon. Voit olla hiljaakin.
Haluan vain katsella sinua.
Hei!
Voitko käydä kaupassa?
Kuka siellä?
-Kuka se on? -Minä tässä.
-Kuka? -Minä, mummi. Avaa.
-Ei. Kielsin tulemasta takaisin. -Jos käsken avata oven, niin avaat!
-Haluan vain puhua. -Puhumme asianajajalle.
Häivy tai soitan poliisit.
Soittaisitko kytät?
Totta kai.
Älä nyt, mummi. Avaa ovi.
-Sinun pikku Louis tässä. -Mene pois!
Jacques, rakas,
tiedän nyt, että vaimous ja äitiys -
eivät ole minua varten.
Älä etsi minua, se olisi turhaa.
Olen tavannut jonkun,
me lähdemme pois.
Pidä huolta Alphonsesta.
Tiedän, että olet hyvä isä -
ja löydät kyllä oikeat sanat -
selittämään poissaoloni.
Ehkä jonain päivänä hän ymmärtää, etten voinut huolehtia kummastakin.
En voi uhrata elämääni naisena -
silittääkseni paitoja -
ja vaihtaakseni vaippoja.
Toivon sinulle upeaa elämää.
Rakastan sinua paljon.
Laura.
Okei, soitan takaisin. Kiitos.
Aivan, siksi olemme täällä.
Tietysti. Mihin aikaan sopisi?
Kello 18.
Ja kukkia, hoituu.
Herra Bisson?
-Niin? -Seuraisitteko minua?
Kiinnostaako enemmän myynti vai arviointi?
Molemmat itse asiassa sopivat.
-Kauanko olette ollut kellojen parissa? -Viisitoista vuotta.
Ette ole enää nuori.
En, olen sitä koko ajan vähemmän.
-Oletteko asiantuntija? -Tunnen kellot.
Ja hukkaatte niitä myös.
-Niin. -Saitte potkut vakavan virheen takia.
Tunnen Chrono Time Squaren, Bruno on ystäväni.
-Mitä tapahtui? -Mitä tapahtui?
Antoiko herra Narcy asiakirjat?
Kyllä, sain ne kaikki.
-Istukaa. -Kiitos.
Uskon, että kansio on ajan tasalla.
Täytyy sanoa,
että toivomme tätä lainaa niin paljon,
että herra Narcyn lähtö on aika huolestuttava.
Olen pahoillani, että olen huolestuttava.
-Päivää. -Päivää.
-Olen myöhässä. -Hädin tuskin.
Piti ottaa pyörä, siinä oli ongelma...
Varmasti.
Tässä on rouva Gémier, joka korvaa herra Narcyn.
Niinkö?
-Kerroin, että hän eläköityy. -Aivan.
Ei huolta. Minä hoidan nyt asiaa,
ja lyömme sopimuksen lukkoon, herra Bisson.
Jos niin haluatte.
Toki, enemmän kuin koskaan.
Toitko paperit?
-Toin. -Verotuspäätös, työsopimus...
-Minulla on kaikki. -Palkkakuitit?
Eli...
-Paska! -Kaikki hyvin.
-Kaikki on hyvin. -Tässä.
Kiitos.
Selvä.
Näyttää siltä, että korkotaso on hyvä.
Kuukausimaksu on 1 650 euroa.
Pitääkö paikkansa?
26 vuoden ajalle.
Selvä?
Hienoa. Nähdään pian.
Okei, kiitos.
Jos tarvitsette minua, tiedätte missä olen.
-Minulla on numeronne. -Hyvä.
-Herra Bisson. -Näkemiin, kiitos.
Näkemiin.
Pelkäätkö häntä? Lyökö hän sinua?
Ei.
Sanoit pelkääväsi häntä.
Kuule... Tässä.
Ostitko sen Briselaine'sista?
Mikä on Briselaine's?
Libanonilainen lähikauppa, se on hyvä.
Etkö pidä tästä?
Se on kuivaa.
-Et maistanut. -Näen, että se on kuivaa.
-Kuule... -Jätä se, pitää se syödä kumminkin.
Tekikö Margot nuo jäljet? Voit kertoa minulle...
Lopeta. Se ei ole totta.
Kyllä on.
Olen varma, että hän lyö sinua.
Näin hänet kahdesti ja vapisen yhä...
-Hän oli tosi epäkohtelias minulle. -Hän oli oikeassa.
-Mitä? -Mitä?
Toit häihin juopuneen naisen, joka vokotteli Margot'n isää.
-Totta tosiaan! -Niin.
Jacqueline.
Hän tykkäsi kyllä juoda, mutta hän oli varakas.
Ja hauskakin.
Olin puoli vuotta sen hullun kanssa.
Me juovuimme, hän nukahti, joten ei tarvinnut...
Selvä.
Kauanko hän on lyönyt sinua?
Hän ei ole koskenutkaan minuun.
-Miksi sitten pelkäät? -Ei hän pelota minua fyysisesti.
Pelkään tuottavani pettymyksen.
Siksi en ole sanonut mitään. On pakko saada töitä.
Tiedäthän, ettet ole enää 25-vuotias.
Eikä sinulla ole läjää todistuksia.
Tiedän, miten se menee.
Kun äitisi lähti, minä mokasin ja sain potkut.
Tiedän, miltä tuntuu etsiä töitä 45-vuotiaana.
Silloinkin se oli rankkaa...
Onpa tosi kiva nähdä sinua.
Mitä voin sanoa?
Ulkonäkösi kaipaa työstöä.
Onko nyt muotia olla tyylitajuton?
Minun työssäni se on ratkaisevaa.
Mikä minussa on vialla?
Ei mikään.
Ei nuori eikä vanha, ei mitään vikaa.
Mitä pohdit?
-En mitään. -Näetkö?
No niin.
-Ei, älä. -Miten niin "älä"?
Se on Chazellesia, älä sievistele.
-Tässä. -Juon tämän ja lähden.
-Anna kun jatkan. -Ei tarvitse.
Voin auttaa haastatteluissa.
Niinkö? Miten?
Ulkomuoto on tärkeä.
Olen katsellut vuosia, kuinka kusipäät löysäilevät.
Aisankannattajamiehet, sekopäiset pojat.
Kyse on eleistä, takista, puhetavasta.
Sanon aina: "Esitä välinpitämätöntä, kun ei ole mitään sanottavaa."
Se on palkitsevampaa kuin paskanjauhanta.
Vai niin. Miten itse hyödyit siitä?
Viime vuonna -
tienasin 8 000 euroa kuussa.
Toisinaan 12 000.
Vajaalla erektiolla.
Kyse ei ole kovana olosta.
Vaan tarinasta.
Työskentelen naisille, joilla on oma maailmansa, ja oma työni -
on mennä rooliin ja sitten naisen sisälle.
Niin, Agnès?
Ei, anteeksi. Olen lomalla.
En voi auttaa.
Odota hetki.
Mitä mietit?
En mitään.
Et mitään.
Meidän on kohdattava demonimme.
Anteeksianto on kasvua.
Sinä suljit ovet takanasi.
Laki ei salli teidän jättää lapsenlastanne perinnöttä.
-Voinko polttaa? -Ette, pahoittelen.
Hyvä on.
Lapsenlapsenne on itse asiassa ainut perillisenne.
-Hän on nimittäin... -En halua antaa hänelle penniäkään.
Ja sillä tarkoitan,
ettei hän saa edes Gérardin Montblanc-kynän korkkia.
-Ymmärrän. -Hän on lurjus.
Viime käynnin jälkeen etsin päiväkausia -
sytkäriä, koruja ja tuhkakuppia. Hän on narkkari.
Poika haluaa minun kuolevan.
Miehenne kuoleman jälkeen perunkirjoituksessa -
kirjattiin paljon esineitä. Lain mukaan...
Sitten kulutan kaiken.
-Mitä sanotte? -Niin.
Jos en voi lahjoittaa niitä ja päättää, mihin rahani menevät,
kulutan mieluummin kaiken.
Tarvitsette tarpeeksi rahaa loppuun asti.
-En välitä siitä. -Ei, rouva...
Kyllä!
Kuolen mieluummin kodittomana kuin näen rahani hänellä.
Olen iloinen, että minut haluttiin tapaamiseen.
Mitä he haluavat?
En tiedä. Tein pari hyvää kauppaa.
He haluavat esitellä strategiansa.
Selvä, kerro sitten myöhemmin.
Täytyy mennä.
Soitan myöhemmin, älä odottele.
Olen iloinen puolestasi. Pusuja.
Kiitos. Pus pus.
NATACHA GÉMIER - TILINTARKASTAJA
Vain kerran.
Teen tämän vain kerran.
-Tarvitsen rahaa. -Selvä.
Kumarru, solmiotasi pitää korjata.
-Hölmöjen sukupolvi. -En ikinä käytä solmiota.
Sinä oletkin idiootti.
Nainen, jonka tapaat, pitää miehistä.
-Noin. -Solmiolla ei ole väliä.
Ole hiljaa.
Tässä tilanteessa on.
Okei.
Seiso suorassa.
Kunnolla, näytät pahoittelevalta.
Älä ole peloissasi vaan ylpeä.
-Näytän naurettavalta. -Et verrattuna 20 minuutin takaiseen.
Laita nämä päähän, ne ovat osa rooliasi.
-En näe näiden läpi. -Hyvä, hän ei ole mikään malli.
Mene kylpyhuoneeseen.
-Mitä tarvitset? -Kamman ja geeliä.
Vihreä purkki hyllyllä.
Ja aja parta, hemmetti vie!
-Eikö häntä haittaa, ettet se ole sinä? -Ehkä se on hänestä parempi.
Kuuntele.
Hän pitää runoudesta.
Kuten "Clair de lune".
Tunnetko Victor Hugoa?
-Vähän. -Sinun on opeteltava.
Täksi illaksiko?
Pidän nopean oppitunnin.
Hän on nimeltään Adèle, kuten Hugon tytär.
Hugon tytär?
Adèle Hugo, Victor Hugon tytär.
Tyttö joka tappoi itsensä, sekopää.
Adèle rakastaa runoja,
jotka Hugo kirjoitti,
kun toinen tytär, Léopoldine, kuoli.
Hän hukkui. Pysytkö mukana?
Selvä.
Tuo minulle tuo pieni nahkainen kirja.
Oranssikantinen.
-Tämäkö? -Ei, takanasi.
-Täällä? -Kyllä, se.
-Älä liiku. -Miksi?
Kumarru.
Tule tänne, en näe.
-Sano sitten, että tule. -Okei.
Kumarru.
Enemmän.
Tukkasi harvenee.
-Tiedän. -Et perinyt sitä minulta.
Et todellakaan perinyt minulta. Puuteroin sen.
-Mitä? Hulluko olet? -En.
Olen pikkutarkka ja ammattimainen. Hänen on saatava rahoille vastinetta.
-Paljonko se tekee? -Kahdeksansataa.
-Kahdeksansataa? -Kyllä.
Kahdeksansataa...
Ja jos en pysty?
Mitä tarkoitat?
Jos en voi...
Sellaista sattuu. Et ole niin vanha. Odota.
-Tässä. -Mitä se on?
Vähän apua, ota kaksi.
Mukavaa iltaa.
Näytä minulle hymysi.
Paremmin. Näytät kireältä.
Älä hymyile kuin nukke.
Fiksu hymy, hiukan veitikkamainen. Älä näytä hampaita.
Hymyile huulillasi ja silmilläsi.
Kavenna silmiä.
Ei huono. Vähän karmiva, mutta parempi.
Älä soita ovikelloa, se pelottaa häntä.
Jos olet ajoissa, kuten pitäisi, koputa kahdesti.
Hän on teennäisen keskiluokkainen kimeine äänineen.
Niin? Tullaan!
Kaikki hyvin, olet kotona, olet jo hänen sisällään.
Kuulet, kun hän lähestyy.
Miltei haistat hajuveden, jota hän on käyttänyt 200 vuotta,
koska sanonpa vain,
hän ei ole mikään lukiotyttö.
-Päivää. -Hyvää iltaa.
Anteeksi, hyvää iltaa.
-Tulkaa sisään. -Kiitos.
Otanko kengät pois?
-Anteeksi? -Mattojen takia.
Ne kyllä pärjäävät.
Tulkaa sisään. Näytätte lähetiltä.
Kaikki hyvin?
Näytätte hermostuneelta.
En ole.
Ajattelin, että olisitte...
Hienostuneempi?
Kyllä.
Toivottavasti tajuatte pian, etten ole.
Hitto! Sytytin tulen, mutta se sammui.
-Voinko auttaa? -Minä hoidan sen.
Hemmetti.
Onko tämä aito Henri Robert?
Tuo on se kello, jonka Sand antoi Chopinille.
Viisari pysähtyi, kun Chopin kuoli.
Maksaa sievoisen summan.
"Sievoisen summan"?
-Niin, kallis. -Kallis, aivan.
Lahja mieheltäni.
Aina kun hän petti minua, hän antoi minulle lahjan.
Kutsun näitä kahta kerubia Renéksi ja Martineksi.
Ministeri René Monoryn vaimon mukaan, jota mieheni pani kaksi vuotta.
Martinea, ei Renéta.
Tämä piano.
Sen nimi on Ruth.
Ei kovin musikaalinen nimi.
Ruth oli kääntäjä, jota hän pani lennolla Prahaan.
Ansaitsin omaisuuden aisankannattajana.
Tällä se syttyy.
Mitä te teette?
Mitä haluan.
Ottakaa, Lucien.
Se on Prunieria, ei se tapa.
Hän kutsuu sinua Lucieniksi. Mies oli hänen kirjallisuudenopettajansa.
Siksi hänen intohimojaan ovat Musset, Lamartine ja Hugo.
Syön sitä paljaaltaan, ja paljon. Jotkut laittavat perunan päälle.
Hyvää pottujen kanssa.
Käytä oikeita sanoja.
Älä ole pedantti, mutta näe vaivaa, valitse sanasi harkiten.
Pidättekö runoudesta?
-Kyllä, paljon. -Millaisesta?
Victor Hugosta...
Aivan, romantikoista.
Vain Victor Hugosta.
Eli romantikoista.
Niin.
Nykyään hänen lyyrillistä tyyliään kritisoidaan.
Mutta millainen mieli hänellä olikaan.
Upeat puolisäkeet.
Jos päästää irti, säkeet muuttuvat tanssiksi.
Kuin valssia.
Se on totta.
Olette oikeassa, se on...
Se on aina läsnä Hugon teoksissa. Kaikissa hänen runoissaan...
Se on kuin...
Kuin tanssia.
"Huomenna aamunkoitteessa, maaseudun valossa,
-minä lähden, minä..." -Ei.
Ei sitä, ole kiltti. Se on suosituin runo.
Teit kaksi virhettä puolessatoista säkeessä.
"Maaseudun valkeudessa", talvella.
-"Valossa" ei käy järkeen. -Aivan, se on "valkeudessa".
-Pidättekö Victor Hugosta? -Kyllä.
Paljon, hitto vie.
Todella.
-Todella? -Niin.
Anteeksi.
On eräs...
On eräs kaunis Victor Hugon runo,
joka mielestäni tiivistää kaikki teokset...
Victor Hugolta.
Se alkaa näin...
"Runoilija, laulusi, miksi niitä kutsutkin,
lannistuneina sointuisivat paremmin.
Metsät... metsät huokaavat,
mutta niillä on pillit.
Taivaansini loistaa, kun ilo sitä raastaa."
-"Olympus..." -Lopeta, tuo ei käy järkeen.
Teissä ei ole tunnetta. Lausutte vain.
Juomme pullon loppuun, ja voitte mennä.
Tuon kuuleminen on kuin rakastelisi henkaria.
Haloo?
Sophie! Oletko kunnossa, kulta?
En, olen yksin.
Katson huonoa leffaa, jossa on huono näyttelijä.
Elokuvat ovat muuttuneet. Ajatella, että ihmiset maksavat tästä teatterissa.
Hän on vanha asiakas. Tapasit hänet lapsena.
Hän oli punatukkainen ja jo silloin todella elegantti.
Niin, kulta? Tulen kotiin myöhään.
Lopeta!
Brigitte vie minut teatteriin.
Les Caprices de Marianne, rakastan sitä.
Me molemmat.
"Epätoivoinen on hän, joka kesken nuoruuden -
antautuu toivottomaan rakkauteen."
Täytyy mennä.
Olette hurmaava suutelija.
-Anteeksi. -Älkää turhaan.
Tehkää se uudestaan.
Jos hän pitää sinusta ja kutsuu sinut sänkyynsä,
sukella hänen sinisiin silmiinsä, ne ovat yhä yhtä nuoret.
Lucien! Minun pikku Lucienini.
-Sano, että rakastat minua. -Rakastan sinua.
Mikään ei ole kauniimpaa kuin nainen, joka antautuu nautinnolle.
Mokasin elämässäni kaiken.
Olin surkea koulussa, minulla ei ollut kunnon uraa.
Petin useimmat ystäväni.
En kyennyt pitämään äitiäsi. Olin huono isä, kaikkea sitä.
Jos uskoisin Jumalaan, pelkäisin helvettiä.
Ainoa asia, joka minulla on,
ja jonka vien hautaan,
on Magalin hymy.
Se kirkasti kylmiä öitäni.
Minä kuuntelen.
Marie-Clauden hellyys...
Se tanssahteli ongelmieni yllä,
teki sängystä paratiisin.
Hän saattoi tuoda mitä vain...
Lupauksia, toivoa, itsemurhan.
Voi, Marie-Claude...
Adèlen tenho,
hänen jokainen hymynsä kuin runo.
Mikä tämä kirja on?
Tämän vähäisen sivistykseni olen velkaa sille naiselle.
Minä täällä. Ostin paljon tavaraa kaupasta.
Estherin rehellisyys,
hänen viettelevä tapansa läksyttää minua.
Agnèsin purkaukset... Hän oli sisko, opettaja -
ja rakastajatar.
En ikinä pitänyt...
Hänen jokainen eleensä merkitsi perhettä.
Älä soita minulle!
Sarahin outous, hän ei osannut soittaa pianoa,
mutta haaveili olevansa Barbara, ja minä kuuntelin tuntien ajan,
kun hän takoi koskettimia kuvitellen olevansa Debussy.
Jacques.
Äitisi kauneus.
Alphonse nukkuu.
Äitisi kauneus,
näen siitä yhä unta.
Hänen kauneudessaan oli kaikkien muiden tuoksu.
Ja kaikkien, jotka seurasivat.
Se on näiden naisten taika,
se teki elämästäni vähän vähemmän huonon.
Mikä on nimesi? Oikea nimesi?
-Alphonse. -Alphonse...
Tekstitys: Laura Jalkanen
Luova tarkastaja Anne-Maria Rantanen