‫זוהי מהדורת חדשות 18:00 מהבי-בי-סי.‬
‫אבל תחילה, האזינו לכמה הודעות אישיות.‬
‫"מזל טוב מגיע כשלא מחפשים אחריו."‬
‫"אדם מאושר הוא אדם, שבדומה ליוליסס, יצא למסע אדיר."‬
‫ממארי-תרז למארי-לואיז,‬
‫"חבר יבוא הלילה."‬
‫הלו?‬
‫אלפונס, זה גרבייה. עיתוי לא נוח?‬
‫ממש לא, אבל אני ברכבת התחתית.‬
‫אם נתנתק... הלו?‬
‫לשמוק אין קליטה.‬
‫רצית לדבר איתי?‬
‫נתת לביסון לקחת שעונים בשווי 120,000 אירו?‬
‫הוא אמר שלקוחותיו לא יכולים להגיע לכאן.‬
‫- איזה טמבל. - הוא נחמד.‬
‫בטח.‬
‫הוא צדק כשהזהיר אותך.‬
‫יש לו חברה לנהל והוא משלם לך כדי שתמכור שעונים.‬
‫אז תמכור את השעונים המזוינים.‬
‫לא אומר זאת שוב, אסור לך לאבד את העבודה הזאת.‬
‫זה עתה ביקשנו הלוואה כדי לקנות את הבית הזה, זוכר?‬
‫זה לא הבית הכי טוב.‬
‫אז זה נורא וזה אפילו לא שלנו.‬
‫קח.‬
‫אני אומרת לך, אם תאבד את העבודה שלך‬
‫ולא נקבל את ההלוואה,‬
‫אני אבעט לך בתחת.‬
‫הנה.‬
‫- אפשר? - בבקשה.‬
‫אתם חוזרים לבולגריה מחר?‬
‫כן.‬
‫זה השעון האהוב עליי. "מוסר" משנת 1948.‬
‫שעון של שענים.‬
‫עובדה משעשעת. להנרי קיסינג'ר היה כזה,‬
‫היועץ של ריצ'רד ניקסון.‬
‫אני אומר את זה, אבל אני לא יודע מי הוא.‬
‫הנרי קיסינג'ר.‬
‫יש רבים מכם.‬
‫שב, בבקשה, קולונל.‬
‫ודאי שאשב.‬
‫לא באתי לכאן כדי לעמוד.‬
‫עוד יום מחורבן של דיונים אינסופיים‬
‫עם הבטלנים האלה.‬
‫- האומה הזאת מתפרקת. - האומה זקוקה לך.‬
‫- אם אתה כבר כאן... - אני רעב.‬
‫הכול כאן.‬
‫הרי לך.‬
‫- אני יכולה לישון איתך הלילה? - נראה לך שאני בחופשה?‬
‫יש ישיבה של המטה הכללי הערב במלון מודון.‬
‫אני יכול להירגע למשך 20 דקות.‬
‫כבד למדי.‬
‫כן, זהב צהוב, 18 קרט, כבד למדי.‬
‫זה קרטייה טנק.‬
‫לאן הוא הלך?‬
‫תבשיל הקיבה טעים.‬
‫אל תשתה מהר מדי, זה יין קאהור, זה עלול להפיל אותך מהרגליים.‬
‫טוב, לפני שזה יפיל אותי...‬
‫תבדקי אם אני ישן למטה.‬
‫כן, קולונל.‬
‫איפה הוא?‬
‫- מה? - השעון?‬
‫איזה שעון?‬
‫אל תעשה את זה. זה לא יפה.‬
‫טוב מאוד, פרנסואז.‬
‫תחזיר אותו...‬
‫אתה מתכוון להרביץ לי?‬
‫אני אצרח.‬
‫לא הייתי צורח במקומך.‬
‫היין הזה חזק למדי.‬
‫נגיעה של מלבק.‬
‫שקט, תמשיכי. קדימה.‬
‫הצילו!‬
‫- תפסיקי! - אתה קרוב לגמור, קולונל.‬
‫תפסיקי, כלבה!‬
‫תפסיקו!‬
‫- תזעיקי אמבולנס. - חרא.‬
‫בסדר?‬
‫- הוא ימות? - אני עדיין לא יודע.‬
‫- שם פרטי ושם משפחה? - אין לי מושג.‬
‫- את לא מכירה אותו? - אני מכירה אותו כבר 25 שנה.‬
‫- ואת לא יודעת מה שמו? - יש לו שמות רבים.‬
‫- הוא קצין. - לא, הוא ג'יגולו זקן.‬
‫אלפונס‬
‫- מר ביסון? - כן.‬
‫- שב, בבקשה. - תודה.‬
‫בסדר...‬
‫מה?‬
‫לא, רק חשבתי ש...‬
‫שאהיה מבוגרת יותר?‬
‫לא, לא זה. לא ידעתי ש"דוקטור" תהיה...‬
‫אישה?‬
‫כשאתה שומע "דוקטור", אתה...‬
‫אתה מאוכזב?‬
‫לא, לא מאוכזב.‬
‫- יש לך בעיה עם נשים? - לא.‬
‫פשוט לא יוצא לי לדבר איתן, אבל...‬
‫לפחות לא לעיתים תכופות.‬
‫בסדר.‬
‫לפני שנדבר על התקיפה, ספר לי על עצמך.‬
‫מה שלומך?‬
‫אני בסדר...‬
‫- כמה זמן אתה נשוי? - עשרים ושלוש שנים.‬
‫- כמעט 24. - בסדר.‬
‫הנישואים שלך בסדר?‬
‫כן, עשינו סקס‬
‫בזמן האחרון.‬
‫לא, לא זה. השני.‬
‫חכה. אתה רועש.‬
‫אתה רועש מדי.‬
‫ההתנשפויות שלך רועשות מדי.‬
‫אני עדיין שומעת.‬
‫אלפונס, אתה האוצר שלי.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫אני אוהבת אותך, יקירי.‬
‫- יש לכם ילדים? - לא.‬
‫נפגשנו כשהיינו צעירים.‬
‫אשתי אנרגטית מאוד.‬
‫מאחר שיש לנו אותם תחביבים...‬
‫איזה תחביבים?‬
‫קדימה! חזק יותר, קדימה!‬
‫- קדימה! - חכי.‬
‫קדימה, תכה.‬
‫קדימה! אני מרגיזה אותך?‬
‫היא מדרבנת אותי, בעבודה ובספורט,‬
‫להשיג את מטרותיי.‬
‫אני צריך מסגרת.‬
‫חסרו לי... חסרו לי דמויות סמכותיות בילדותי.‬
‫כאשר...‬
‫כאשר אמי עזבה, אבי גידל אותי.‬
‫הוא תמיד היה ממש...‬
‫ממש...‬
‫אני חייבת לזוז. בעלי יגיע בקרוב.‬
‫תסגור את הדלת המזוינת! כמה פעמים צריך להגיד לך?‬
‫ממש...‬
‫עסוק.‬
‫ואיך הקשר ביניכם היום?‬
‫אנחנו לא בקשר.‬
‫- כואב כשאני לוחץ פה? - לא.‬
‫- ועכשיו? - לא.‬
‫תנסה להרים את הרגל.‬
‫- אני לא יכול. - תנסה שוב, מר ביסון.‬
‫אני באמת מנסה.‬
‫זה נורמלי.‬
‫השיתוק הוא תוצאה של ההתקף, זה ייקח זמן.‬
‫מתי אוכל להיות שוב פעיל מינית?‬
‫סליחה?‬
‫- שמעת אותי. - זה עתה עברת התקף לב.‬
‫אירוע איסכמי חולף עלול להיות סימן לשבץ.‬
‫אנחנו מדברים על חייך.‬
‫וסילדנאפיל ציטראט היא כנראה הגורם לבעיות הבריאותיות שלך.‬
‫מה זה?‬
‫אמרת שאתה לוקח ויאגרה.‬
‫באיזו תכיפות?‬
‫- תכופות. - כלומר?‬
‫בכל יום.‬
‫בכל יום?‬
‫למה שתעשה את זה?‬
‫למה לדעתך? לא בשביל לשחק ברידג'.‬
‫אתה מקיים יחסי מין על בסיס יומי?‬
‫כן. אתה עושה סקס לפעמים?‬
‫כן, אבל לא בכל יום.‬
‫זאת הבעיה שלך.‬
‫טוב, הבעיה שלך היא שאתה עומד למות.‬
‫בן כמה אתה?‬
‫אני לא שופט אותך.‬
‫- אני מדבר בתור הרופא שלך. - בסדר.‬
‫- טוב, ניפגש מחר? - בטח.‬
‫- היי, אלפונס? - טוב שחזרת.‬
‫- מה שלומך? - מצוין.‬
‫בסדר, תיכנס.‬
‫זמן לא נוח?‬
‫כלל וכלל לא. שב.‬
‫אני שמח להיות כאן. התחלתי להשתגע בבית.‬
‫- הצלקת מחלימה יפה. - זה כלום.‬
‫איך הלך עם הפסיכיאטר?‬
‫הפסיכיאטר היה אישה.‬
‫טוב, אלפונס, אני בטוח שאתה כבר יודע על מה אני עומד לדבר איתך.‬
‫לא.‬
‫תכה, קדימה!‬
‫לעזאזל, אתה לא מגיב, קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫אתה בסדר?‬
‫- היי. - שלום.‬
‫- חזרת מוקדם. - סיימתי לעבוד מוקדם.‬
‫מה זה? יום רביעי, תורי לבשל.‬
‫- חזרתי מוקדם אז... - אל תתחיל לעשות בלגן.‬
‫לוח הזמנים מספיק מסובך גם ככה.‬
‫אני מצטער.‬
‫אל תתנצל.‬
‫רק ניסית להיות נחמד.‬
‫ועכשיו אני נראית כפוית טובה, תמיד מתלוננת.‬
‫אתה מעצבן, מותק. זה ממש לא בסדר.‬
‫אני מצטער.‬
‫הבאתי תחבושות חדשות.‬
‫אתה יכול להתרחץ איתן. הן עמידות במים.‬
‫אם אשתך הייתה כאן,‬
‫מה היא הייתה אומרת עליך?‬
‫עליי?‬
‫הוא נחמד.‬
‫הוא נחמד והגון.‬
‫אני אוהבת אותו.‬
‫כשפגשתי אותו בפעם הראשונה,‬
‫בדיוק סיימתי מערכת יחסים עם שמוק.‬
‫שמו היה מיקאל.‬
‫הוא נהג לצאת מדי לילה.‬
‫הוא שתה, הסניף קוקאין...‬
‫מאחר שהייתי משוגעת עליו, גם אני התחלתי להתעסק בזה.‬
‫עד שגיליתי שהוא בגד בי במשך כל הזמן הזה.‬
‫זה עשה לי בחילה. פשוטו כמשמעו.‬
‫וחשבתי לעצמי,‬
‫"לעולם לא עוד.‬
‫"לעולם לא עוד בחור כזה, לעולם לא."‬
‫לעולם לא לאהוב שוב?‬
‫מה היא הייתה אומרת?‬
‫אני לא יודע.‬
‫שאני בחור נחמד.‬
‫כן?‬
‫איפה?‬
‫בסדר.‬
‫מה?‬
‫זה ז'אק.‬
‫מה הוא רוצה?‬
‫אתה באמת אוהב לסבול.‬
‫האיש הזה הרעיל את המוח שלך.‬
‫אתה חוזר אליו?‬
‫- אני צריך תשובות. - לא תקבל ממנו.‬
‫נירולוגיה‬
‫הוא יפגע בך ואני אצטרך לטפל בך.‬
‫הנה אתה.‬
‫מה קרה?‬
‫כלום.‬
‫מה איתך?‬
‫זה לא כלום.‬
‫אני מקווה.‬
‫- אדוני, אמרת לי... - אל תקרא לי "אדוני".‬
‫אתה עומד למות?‬
‫כן.‬
‫אולי לא עכשיו, אבל... רגע, לא סיימתי.‬
‫יש סיכוי של 60 אחוז שאחטוף עוד התקף לב שיהיה קטלני,‬
‫לאור סגנון החיים שלי.‬
‫אני לא מופתע.‬
‫אני לא מסוגל ללכת.‬
‫נהדר, נכון?‬
‫- אני לא יכול לקבל זקפה. - יופי.‬
‫אני רוצה ללכת הביתה.‬
‫אפילו אם זה יגרום לי להתפגר,‬
‫אני מעדיף להיות בבית. מבין?‬
‫- בסדר... - אני צריך אותך.‬
‫אני צריך אותך.‬
‫- אני לא יכול לעזוב בלי מלווה. - יש נשים רבות שיכולות לעזור.‬
‫- לא במצב הזה. - תתמודד עם זה.‬
‫אלפונס! אני אבא שלך!‬
‫- אתה לא ממש אבא. - אני יודע.‬
‫אני מוכן לדבר על זה,‬
‫לספר לך דברים שישנו את המבט השיפוטי הזה שלך.‬
‫בוא נדבר על זה, על הכול, אבל לא כאן!‬
‫תסתכל עליי.‬
‫אמרתי לך להסתכל עליי!‬
‫אני אדם זקן.‬
‫בודד, גוסס‬
‫ומרותק למיטה.‬
‫החיים מצאו דרך להתנקם בי.‬
‫אתה לא חושב כך?‬
‫שב, בבקשה.‬
‫אתה רואה, דבר לא השתנה.‬
‫אתה מתכוון לעשן?‬
‫לא, רק להריח את זה.‬
‫זהו זה.‬
‫חרא.‬
‫מוזר.‬
‫מה?‬
‫להיות בחדר הזה.‬
‫נהגת לצרוח עליי ברגע שנכנסתי לחדר.‬
‫- הגנתי עליך. - היית צריך לשלוח אותי לפנימייה‬
‫ולהמשיך לחיות כמו חזיר, אבל לא עשית את זה.‬
‫שנאתי את החיים האלה, אני עדיין שונא אותם.‬
‫איך שילמת שכר דירה? בילית את הימים במיטה.‬
‫- לא פלא שהיא עזבה. - אל תדבר עליה.‬
‫בשביל זה אני כאן. תספר לי עליה.‬
‫- אין לי מה לומר. - קדימה!‬
‫- ספר לי על אימא שלי. - חכה.‬
‫- צריך עזרה? - לא. קח.‬
‫תקשיב לי.‬
‫חייתי ככה משום שהיא עזבה.‬
‫אורח החיים הזה, שדרך אגב, מימן את הבית הזה,‬
‫את החופשות שלך, את הרכבת החשמלית המזוינת שלך‬
‫ואת ביה"ס הפרטי שבו נכשלת.‬
‫זה איפשר לי לגדל אותך בשכונה הזאת‬
‫ולשלוח אותך לבית ספר טוב יותר מזה שאני למדתי בו‬
‫כדי שלא תצטרך לחיות כמוני.‬
‫הנשים הללו שהסתייגת מהן כל כך במשך עשורים,‬
‫הן לא היו מאהבות, כפי שחשבת.‬
‫מה הן היו?‬
‫לקוחות.‬
‫הן שילמו לי בשביל זה.‬
‫אני חייבת לפגוש אותך שוב בקרוב.‬
‫אחרי שאדבר עם מנהל הבנק שלי.‬
‫ניפגש בקרוב, מר אהבה.‬
‫אני מכרתי את עצמי. הנה לך.‬
‫מה מכרת?‬
‫את זה.‬
‫מעולם לא דיברת על זה.‬
‫היית בן שש וחצי.‬
‫מה היית אומר בבית הספר? "העבודה של אבא, זונה ממין זכר"?‬
‫זה זרע?‬
‫כן.‬
‫הלו? כן?‬
‫ערב טוב. זו אדל.‬
‫- מה שלומך? - טוב.‬
‫אנחנו יכולים להיפגש?‬
‫לא, אני מצטער. אני בחופשה.‬
‫באמת? לכמה זמן?‬
‫כמה שבועות.‬
‫תתקשר אליי כשתחזור הביתה.‬
‫נתראה, יקירתי.‬
‫אתה עדיין עושה את זה?‬
‫לא הרבה כמו בעבר,‬
‫אבל עדיין נותרו לי כמה לקוחות.‬
‫הזדקנו יחד. אתה מכיר כמה מהן.‬
‫אבל איך אתה...‬
‫אני לוקח ויטמינים.‬
‫כאשר הם לא עובדים, אני מפצה על כך במילים,‬
‫- עם האצבעות שלי... - כן.‬
‫- מצטער. - כן.‬
‫מצטער.‬
‫בסדר...‬
‫בסדר, לך.‬
‫- חכה. - מה?‬
‫יהיה נחמד אם תבוא לבקר לפעמים.‬
‫אני אשמח.‬
‫אתה לא דברן גדול. תוכל לשבת בשקט, אם תרצה.‬
‫אני רק רוצה להביט בך.‬
‫היי.‬
‫אתה יכול ללכת לחנות בשבילי?‬
‫מי שם?‬
‫- מי זה? - אני.‬
‫- מי? - אני, סבתא. תפתחי.‬
‫- לא. אמרתי לך לא לבוא יותר. - אם אני אומר לך לפתוח, את תפתחי!‬
‫- אני רק רוצה לדבר. - נדבר בנוכחות עורך הדין.‬
‫תסתלק או שאתקשר למשטרה.‬
‫את תזעיקי שוטרים?‬
‫כמובן.‬
‫בחייך, סבתא. תפתחי את הדלת.‬
‫- זה לואי הקטן שלך. - תסתלק!‬
‫ז'אק, מותק,‬
‫אני מבינה כעת שלהיות רעיה ואימא‬
‫אלה לא החיים בשבילי.‬
‫אל תחפש אותי. זה יהיה מאמץ שווא.‬
‫פגשתי מישהו,‬
‫אנחנו מתכוונים לעזוב.‬
‫תשמור טוב על אלפונס.‬
‫אני יודעת שאתה תהיה אבא טוב‬
‫ושתמצא את המילים הנכונות‬
‫כדי להסביר את היעדרותי.‬
‫אולי יום אחד הוא יבין שלא יכולתי לטפל בשניכם.‬
‫אני לא יכולה להקריב את חיי כאישה‬
‫למען גיהוץ חולצות‬
‫והחלפת חיתולים.‬
‫אני מקווה שיהיו לך חיים נפלאים.‬
‫אני שולחת לך את אהבתי.‬
‫לאורה.‬
‫טוב, אני אחזור אליך. תודה.‬
‫אתה צודק, אדוני, לכן אנחנו כאן.‬
‫כמובן. איזו שעה תתאים לך?‬
‫שש בערב.‬
‫ופרחים, אין בעיה.‬
‫מר ביסון?‬
‫- כן? - אתה יכול לבוא איתי?‬
‫אתה מתעניין יותר במכירות או בהערכות מחירים?‬
‫למעשה, שני התחומים מתאימים לי.‬
‫- כמה זמן אתה עובד עם שעונים? - חמש עשרה שנים.‬
‫אתה כבר לא צעיר.‬
‫לא, אני נהיה פחות ופחות צעיר.‬
‫- אתה מומחה? - אני מבין בשעונים.‬
‫ואתה גם מאבד אותם.‬
‫- כן. - פוטרת בגין התנהגות בלתי הולמת.‬
‫אני מכיר את כרונו טיים סקוור, ברונו הוא חבר.‬
‫- אפשר לשאול מה קרה? - אפשר לשאול מה קרה?‬
‫מר נארסי נתן לך את המסמכים?‬
‫כן, קיבלתי את הכול.‬
‫- שבי. - תודה.‬
‫אני חושבת שהתיק מעודכן.‬
‫אני חייבת לומר‬
‫שאנחנו בונים מאוד על ההלוואה הזאת,‬
‫והעזיבה של מר נארסי מטרידה מאוד.‬
‫אני ממש מצטערת שאת מוצאת אותי מטרידה.‬
‫- שלום. - שלום.‬
‫- אני מאחר. - בקושי.‬
‫נסעתי באופניים, הייתה בעיה...‬
‫אני בטוחה.‬
‫זו גברת ז'מייה, שמחליפה את מר נארסי.‬
‫באמת?‬
‫- אמרתי לך שהוא פורש. - נכון.‬
‫אל תדאג. לקחתי את התיק‬
‫ואנחנו נסגור את העסקה, את הפרויקט שלך, מר ביסון.‬
‫אם את רוצה.‬
‫כמובן, יותר מתמיד.‬
‫הבאת את המסמכים?‬
‫- כן? - שומת מס, חוזה עבודה...‬
‫- הבאתי את הכול. - תלושי משכורת?‬
‫אז...‬
‫- חרא! - זה בסדר.‬
‫- הכול בסדר. - הנה.‬
‫תודה.‬
‫בסדר.‬
‫נראה שיש לנו שער ריבית טוב‬
‫עם תשלום חודשי של 1,650 אירו.‬
‫זה נכון?‬
‫במשך 26 שנים.‬
‫בסדר?‬
‫מושלם. ניפגש בקרוב.‬
‫בסדר, תודה.‬
‫אם תצטרכי אותי, את יודעת איפה אני.‬
‫- יש לי את המספר שלך. - מצוין.‬
‫- מר ביסון. - להתראות, תודה.‬
‫להתראות.‬
‫אתה פוחד ממנה? היא מכה אותך?‬
‫לא.‬
‫אמרת שאתה מפחד ממנה.‬
‫תשמע... קח.‬
‫קנית את זה בבריסליינ'ס?‬
‫מה זה בריסליינ'ס?‬
‫החנות הלבנונית בפינה, היא טובה.‬
‫אתה לא אוהב את זה?‬
‫זה יבש.‬
‫- לא טעמת. - אני רואה שזה יבש.‬
‫- תקשיב... - תשאיר, אני צריך לאכול.‬
‫היא גרמה לסימנים האלה? אתה יכול לדבר איתי...‬
‫תפסיק. זה לא נכון.‬
‫זה כן נכון.‬
‫אני בטוח שהיא מכה אותך.‬
‫ראיתי אותה פעמיים, ואני עדיין רועד...‬
‫- היא התייחסה אליי בגסות רוח. - ובצדק.‬
‫- מה? - מה?‬
‫באת לחתונה עם אישה שיכורה שהתחילה עם אבא שלה.‬
‫- אה, כן! - כן.‬
‫ז'קלין.‬
‫היא הייתה שתיינית רצינית, אבל מליינית.‬
‫וגם כיפית.‬
‫הצלחתי להישאר עם המשוגעת במשך חצי שנה.‬
‫נהגנו להשתכר והיא פשוט נרדמה, לא היה צורך ב...‬
‫בסדר...‬
‫כמה זמן היא כבר מכה אותך?‬
‫היא מעולם לא הרימה עליי יד, בסדר?‬
‫- אז למה אתה מפחד? - היא לא מפחידה אותי באופן פיזי.‬
‫אני מפחד לאכזב אותה.‬
‫לכן לא אמרתי דבר. אני חייב למצוא עבודה.‬
‫אתה יודע, אתה כבר לא בן 25.‬
‫ואין לך שפע של תארים.‬
‫אני מכיר את הנוהל.‬
‫כשאימא שלך עזבה אני פישלתי ופוטרתי.‬
‫אני יודע איך זה לחפש עבודה כשאתה בן 45.‬
‫אפילו אז זה היה קשה...‬
‫אני שמח מאוד לראות אותך.‬
‫מה אני יכול להגיד?‬
‫ההופעה שלך דורשת שיפור.‬
‫זה אופנתי להיות חסר כל סגנון?‬
‫במקצוע שלי, זה קריטי.‬
‫מה לא בסדר במראה שלי?‬
‫כלום.‬
‫אתה לא נראה צעיר ולא זקן, אין בך שום דבר.‬
‫על מה אתה חושב?‬
‫- שום דבר. - רואה?‬
‫טוב, בוא.‬
‫- לא, בחייך. - "בחייך" מה?‬
‫זה יין "שאזל", אל תהיה מתחסד.‬
‫- בבקשה. - אשתה את זה ואלך.‬
‫- תן לי לסיים. - לא, זה בסדר.‬
‫אני יכול לעזור לך עם ריאיונות עבודה.‬
‫באמת? איך?‬
‫המראה חשוב.‬
‫במשך שנים בעבודה ראיתי אידיוטים שלא משקיעים טיפת מאמץ.‬
‫בעלים נבגדים, בנים מטורפים.‬
‫הכול קשור למחוות, הז'קט שלך, הדרך שבה אתה מדבר.‬
‫אני תמיד אומר, "תזייף אדישות אם אין לך מה לומר."‬
‫זה מתגמל יותר מאשר לפלוט שטויות.‬
‫כן, איך זה עזר לך?‬
‫רק בשנה שעברה‬
‫הרווחתי 8,000 אירו בחודש.‬
‫לפעמים 12,000.‬
‫עם חצי זקפה.‬
‫הזקפה היא לא מה שחשוב.‬
‫מה שחשוב הוא הסיפור.‬
‫אני עובד עבור נשים שיש להן עולם משלהן, ותפקידי‬
‫הוא להיכנס לדמות ואז להיכנס לתוך האישה.‬
‫כן, אנייס?‬
‫לא, מצטער. אני בחופשה.‬
‫אני לא יכול לעזור לך.‬
‫תמתיני, בבקשה.‬
‫על מה אתה חושב?‬
‫כלום.‬
‫אנחנו צריכים להתמודד עם השדים שלנו.‬
‫לסלוח זה להתבגר.‬
‫סגרת את הדלתות.‬
‫החוק לא מתיר לך לנשל את הנכד שלך מהירושה.‬
‫- אפשר לעשן? - לא, מצטער.‬
‫טוב.‬
‫הנכד שלך הוא למעשה היורש היחיד שלך,‬
‫- כי הוא... - אני לא רוצה לתת לו ולו אגורה.‬
‫וכשאני אומרת את זה,‬
‫כוונתי שלא אתן לו אפילו את מכסה עט המון בלאן של ז'ראר.‬
‫- אני מבין... - הוא חלאה.‬
‫בפעם האחרונה, חיפשתי במשך ימים‬
‫מצית, תכשיטים, מאפרה. הוא נרקומן.‬
‫הבחור הזה רוצה שאמות.‬
‫במהלך רשימת המלאי שבוצעה לאחר מות בעלך,‬
‫פריטים רבים נרשמו, באופן חוקי...‬
‫אז אני אבזבז את הכול.‬
‫- מה כוונתך? - כן.‬
‫אם אני לא יכולה לתרום ולהחליט לאן ילך הכסף שלי,‬
‫אני מעדיפה לבזבז את הכול.‬
‫אבל את צריכה להשאיר כסף בשביל עצמך.‬
‫- לא אכפת לי. - לא, גברתי...‬
‫כן!‬
‫אני מעדיפה למות חסרת בית מאשר לראות אותו עם הכסף שלי.‬
‫אני שמח שהם רצו שאגיע לפגישה.‬
‫מה הם רוצים?‬
‫אני לא יודע, ביצעתי כמה מכירות טובות,‬
‫הם רוצים להציג לי את האסטרטגיה שלהם.‬
‫טוב, תספר לי אחר כך.‬
‫אני חייב לזוז.‬
‫אתקשר אחר כך, אל תחכי לי.‬
‫אני שמחה בשבילך. אוהבת אותך.‬
‫תודה. אוהב.‬
‫נטשה ז'מייה רואת חשבון‬
‫רק פעם אחת.‬
‫אעשה את זה רק פעם אחת.‬
‫- אני צריך כסף. - בסדר.‬
‫תתכופף, אני רוצה לסדר לך את העניבה.‬
‫- דור של מטומטמים. - אני אף פעם לא משתמש בעניבות.‬
‫טוב, אתה אידיוט.‬
‫האישה שאתה פוגש אוהבת גברים.‬
‫- זהו זה. - עניבות לא משנות דבר.‬
‫תשתוק.‬
‫במצב הזה, הן משנות מאוד.‬
‫בסדר.‬
‫תעמוד זקוף.‬
‫כמו שצריך, אתה נראה כאילו אתה מצטער על משהו.‬
‫אל תיראה מפוחד, תיראה גאה.‬
‫- אני נראה מגוחך. - לא כמו לפני 20 דקות.‬
‫תרכיב את המשקפיים, הם חלק מהאישיות שלך.‬
‫- אני לא רואה איתם. - יופי, היא לא דוגמנית.‬
‫תלך לשירותים.‬
‫- מה אתה רוצה? - מסרק וקצת ג'ל.‬
‫הצנצנת הירוקה על המדף.‬
‫ותתגלח, למען השם!‬
‫- לא יפריע לה שזה לא אתה? - אולי היא תעדיף אותך.‬
‫תקשיב טוב.‬
‫היא אוהבת שירה.‬
‫כמו "אור הירח".‬
‫אתה מכיר את ויקטור הוגו?‬
‫- בערך. - תצטרך ללמוד קצת.‬
‫בשביל הערב?‬
‫אתן לך שיעור מזורז.‬
‫שמה אדל, כמו הבת שלו.‬
‫הבת שלו?‬
‫אדל הוגו, בתו של ויקטור הוגו.‬
‫הנערה שהתאבדה, המשוגעת.‬
‫מה שאדל באמת אוהבת‬
‫הן הפואמות שהוא כתב‬
‫אחרי שבתו השנייה מתה, לאופולדין.‬
‫היא טבעה. אתה עוקב אחריי?‬
‫בסדר.‬
‫תביא את ספר העור הקטן משם.‬
‫עם הכריכה הכתומה.‬
‫- זה? - לא, מאחוריך.‬
‫- שם? - כן, זה הספר.‬
‫- אל תזוז. - למה?‬
‫תתכופף.‬
‫בוא הנה, אני לא יכול לראות.‬
‫- אז תגיד, "בוא הנה". - בסדר.‬
‫תתכופף.‬
‫עוד.‬
‫אתה מתחיל להקריח.‬
‫- אני יודע. - לא ירשת את זה ממני.‬
‫בוודאות לא ירשת את זה ממני. אאפר את זה.‬
‫- מה? השתגעת? - לא.‬
‫אני קפדן ומקצועי מאוד. היא חייבת לקבל תמורה לכספה.‬
‫- כמה כסף? - שמונה מאות.‬
‫- שמונה מאות? - כן.‬
‫שמונה מאות...‬
‫ואם אני לא מסוגל?‬
‫מה כוונתך?‬
‫אם אני לא יכול...‬
‫אני לא אופתע, אתה לא זקן כל כך. חכה.‬
‫- קח. - מה זה?‬
‫משהו שיעזור. קח שניים כשתגיע.‬
‫שיהיה לך לילה מוצלח.‬
‫תן לי לראות אותך מחייך.‬
‫לא, אתה יכול להשתפר. אתה מתוח.‬
‫אל תחייך כמו טמבל.‬
‫אני רוצה חיוך חכם, מעט שובב, חיוך נסתר.‬
‫תחייך עם השפתיים ועם העיניים.‬
‫תצמצם את העיניים.‬
‫לא רע. קצת מפחיד, אבל טוב יותר.‬
‫אל תצלצל בפעמון, זה מפחיד אותה.‬
‫אם תגיע בזמן, ואתה חייב להגיע בזמן, תדפוק פעמיים.‬
‫היא תענה בסגנון מעמד הביניים בקול צורם.‬
‫כן? אני באה!‬
‫אתה בסדר, אתה בבית, אתה כבר בתוכה.‬
‫אתה יכול לשמוע אותה מתקרבת.‬
‫אתה כמעט יכול להריח את הבושם שבו היא משתמשת כבר 200 שנה,‬
‫כי תקשיב לי טוב,‬
‫היא לא תלמידת תיכון.‬
‫- שלום. - ערב טוב.‬
‫מצטער, ערב טוב.‬
‫- תיכנס, בבקשה. - תודה.‬
‫לחלוץ נעליים?‬
‫- סליחה? - בגלל השטיחים.‬
‫הם ישרדו.‬
‫תיכנס, בבקשה. אתה נראה כמו שליח.‬
‫אתה בסדר?‬
‫אתה נראה לחוץ.‬
‫לא, אני לא.‬
‫חשבתי שתהיי יותר...‬
‫מעודנת?‬
‫כן.‬
‫אני מקווה שתבין מהר שאני לא כזאת.‬
‫חרא! הדלקתי אש, אבל היא כבתה.‬
‫- אני יכול לעזור? - אני אטפל בזה.‬
‫לעזאזל.‬
‫זה באמת של אנרי רובר?‬
‫זה השעון שסאנד העניקה לשופן.‬
‫המחוג נעצר כשהוא מת.‬
‫זה בטח עלה בוכטה.‬
‫"בוכטה"?‬
‫- כן, יקר. - יקר, כן.‬
‫מתנה מבעלי.‬
‫בכל פעם שהוא בגד בי, הוא קנה לי מתנה.‬
‫שני המלאכים האלה, אני קוראת להם רנה ומרטין.‬
‫על שם אשתו של רנה מונורי, השר. הם הזדיינו במשך כשנתיים.‬
‫מרטין, לא רנה.‬
‫הפסנתר הזה.‬
‫אני קוראת לו רות.‬
‫לא שם מוזיקלי במיוחד.‬
‫זה שמה של המתרגמת שהוא זיין בטיסה לפראג.‬
‫התעשרתי בזכות הבגידות שלו.‬
‫זה חומר בעירה טוב.‬
‫מה את עושה?‬
‫מה שבא לי.‬
‫תתכבד, לוסיאן.‬
‫זה קוויאר פרונייה, זה לא יהרוג אותך.‬
‫היא תקרא לך לוסיאן. הוא היה המורה שלה לספרות.‬
‫לכן יש לה אובססיה למיסה, ללמרטין ולוויקטור הוגו.‬
‫אני אוכלת את זה ככה. ישנם כאלה שאוהבים את זה על תפוח אדמה.‬
‫זה טעים עם תפודים.‬
‫תשתמש באוצר מילים הולם.‬
‫אל תהיה פדנטי, אבל תעשה מאמץ, תבחר את מילותיך בקפידה.‬
‫אתה אוהב שירה?‬
‫- כן, מאוד. - איזה סוג?‬
‫ויקטור הוגו...‬
‫אה, הרומנטיקנים.‬
‫רק ויקטור הוגו.‬
‫אז הרומנטיקנים.‬
‫כן.‬
‫בימינו, אנשים מבקרים את הסגנון הלירי שלו.‬
‫אבל איזה מוח היה לו.‬
‫חצאי חרוזים מדהימים.‬
‫אם תניח לעצמך להשתחרר, החרוזים שלו הם כמו ריקוד.‬
‫כמו ואלס.‬
‫זה נכון.‬
‫את צודקת, זה...‬
‫זה תמיד נוכח ביצירות של הוגו. בכל הפואמות שלו...‬
‫זה כמו...‬
‫כן, זה כמו ריקוד.‬
‫"מחר, עם שחר בנוף הכפרי המואר‬
‫"אצא לדרך, אני..." - לא.‬
‫אנא, לא את השיר הזה. זה הלהיט הגדול שלו.‬
‫עשית שתי טעויות בשורה וחצי.‬
‫"בנוף הכפרי המחוויר", במהלך החורף.‬
‫- המילה "מואר" חסרת היגיון. - בטח, "מחוויר".‬
‫- אתה אוהב את ויקטור הוגו? - כן.‬
‫מאוד, נשבע.‬
‫לחלוטין.‬
‫- לחלוטין? - כן.‬
‫תסלחי לי.‬
‫יש...‬
‫יש שיר יפהפה של ויקטור הוגו‬
‫שמסכם, לדעתי, את כל היצירה של...‬
‫ויקטור הוגו.‬
‫זה מתחיל...‬
‫"הו, משורר, השירים שלך או איך שתקרא להם‬
‫"ייראו טוב יותר אם תוציא מהם את האוויר‬
‫"ביערות... ביערות יש אנחות‬
‫"אבל יש להם שריקות‬
‫"התכלת נוצץ כאשר לפעמים העליצות קורעת אותו‬
‫- "האולימפוס..." - תפסיק, זה חסר כל היגיון.‬
‫ואתה חסר רגש. אתה מדקלם.‬
‫נסיים את הבקבוק ואז אתה תלך.‬
‫להאזין לזה זה כמו לעשות אהבה עם קולב.‬
‫הלו?‬
‫סופי. את בסדר, יקירתי?‬
‫לא, אני לבד.‬
‫אני צופה בסרט רע עם שחקן גרוע.‬
‫הסרטים השתנו מאוד, ולחשוב שאנשים משלמים כדי לצפות בזה.‬
‫היא לקוחה ותיקה. פגשת אותה כשהיית ילד.‬
‫בזמנו, היא הייתה אדמונית ואלגנטית להפליא.‬
‫כן, יקירי? אני אחזור מאוחר.‬
‫תפסיק!‬
‫בריג'יט לוקחת אותי לתיאטרון.‬
‫"הקפריזות של מריאן", אני מתה על המחזה הזה.‬
‫גם אני.‬
‫"מה רב ייאושה של מי שבשיא נעוריה‬
‫"נכנעת לאהבה חסרת תקווה."‬
‫אני חייבת לנתק.‬
‫אתה מנשק נפלא.‬
‫- אני מצטער. - אין צורך.‬
‫תעשה את זה שוב.‬
‫אם היא תחבב אותך ותזמין אותך למיטתה,‬
‫תתמקד בעיניה הכחולות, הן עדיין צעירות כמו פעם.‬
‫לוסיאן! לוסיאן הקטן שלי!‬
‫- תגיד לי שאתה אוהב אותי. - אני אוהב אותך מאוד.‬
‫אין דבר יפה יותר מאישה שנכנעת לעונג.‬
‫חיי הם כישלון.‬
‫הייתי תלמיד גרוע, לא הייתה לי קריירה מוצלחת.‬
‫בגדתי ברוב חבריי.‬
‫לא הצלחתי להשאיר את אימא שלך. הייתי אבא גרוע, כל הדברים האלה.‬
‫אילו הייתי מאמין באלוהים, הייתי פוחד מהגיהינום.‬
‫הדבר היחיד שיש לי,‬
‫ושאותו אקח איתי לקבר,‬
‫הוא החיוך של מגאלי.‬
‫הוא האיר את הלילות הקרים שלי.‬
‫אני מקשיבה.‬
‫הרכות של מארי-קלוד...‬
‫היא העלימה את בעיותיי בריקוד,‬
‫הפכה מיטה לגן עדן.‬
‫היא יכולה הייתה לספק כל דבר...‬
‫הבטחות, תקווה, התאבדות.‬
‫הו, מארי-קלוד...‬
‫הקסם של אדל,‬
‫כל חיוך שלה הוא כמו שיר.‬
‫מה הספר הזה?‬
‫את מעט התרבות שיש לי אני חייב לאישה הזו.‬
‫זו אני. קניתי הרבה דברים בשוק.‬
‫הכנות של אסתר,‬
‫הדרך המפתה שבה היא נזפה בי.‬
‫התפרצויות של אנייס... היא הייתה אחות, מורה‬
‫ומאהבת.‬
‫מעולם לא אהבתי...‬
‫כל מחווה שלה נתנה לי תחושה של משפחה.‬
‫אל תתקשר אליי!‬
‫המוזרות של שרה, היא לא ידעה לנגן בפסנתר,‬
‫אבל חלמה להיות ברברה, והאזנתי לה במשך שעות‬
‫בזמן שהיא הלמה בקלידים וחשבה שהיא דביסי.‬
‫ז'אק.‬
‫היופי של אימא שלך.‬
‫אלפונס ישן.‬
‫היופי של אימא שלך.‬
‫אני עדיין חולם עליו.‬
‫היופי שלה הכיל את הריח של כל האחרות,‬
‫ואת אלה שבאו אחר כך.‬
‫זה הקסם של כל הנשים הללו,‬
‫שגרמו לחיי להיות קצת פחות גרועים.‬
‫מה שמך? השם האמיתי שלך?‬
‫- אלפונס. - אלפונס...‬
‫תרגום כתוביות: גיא רקוביצקי‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬