Acesta e al șaselea buletin de știri de la BBC.
Dar mai întâi, vă rugăm să ascultați câteva mesaje personale.
„Norocul vine când nu îl cauți.”
„Fericit este cel care, ca Ulise, a întreprins o călătorie lungă.”
De la Marie-Thérèse la Marie-Louise...
„Un prieten vă va vizita diseară.”
Alo?
Alphonse, sunt Gravier. Deranjez?
Deloc, dar sunt în metrou.
Dacă se întrerupe... Alo?
Ticălosul ăsta n-are semnal.
Ați vrut să vorbim?
Tu i-ai dat lui Bisson ceasuri de 120.000 de euro?
A spus că clienții lui nu se pot deplasa.
- Ce cretin! - E de treabă!
Sigur.
A făcut bine să te avertizeze.
Are o companie de condus și te plătește să vinzi ceasuri.
Așa că vinde naibii ceasurile!
Nu-ți mai zic o dată, nu poți pierde slujba asta!
Nu demult am solicitat un credit ca să cumpărăm apartamentul, ții minte?
Nu e cel mai bun apartament.
E oribil și nici măcar nu ne aparține.
Poftim.
Îți spun, dacă îți pierzi slujba
și nu primim împrumutul,
te bat de te usuc.
Poftim.
- Îmi dați voie? - Vă rog.
Vă întoarceți în Bulgaria mâine?
Da.
Este preferatul meu. Moserul din 1948.
Un ceas comercial.
Fapt divers, Henry Kissinger l-a purtat.
Consilierul lui Richard Nixon.
Spun asta, dar nu știu cine este.
Henry Kissinger.
Ce mulți sunteți!
Vă rog, luați loc, dle colonel.
Desigur, copilă.
N-am venit să stau în picioare.
Încă o zi de căcat cu discuții fără sfârșit
cu niște leneși.
- Țara se duce de râpă. - Are nevoie de dv.
- Atâta timp cât sunteți aici... - Mi-e foame.
Totul este aici.
Poftim.
- Pot să dorm cu dv. diseară? - Las impresia că-s în vacanță?
Statul general major se întrunește la hotelul Meudon în seara asta.
Mă pot relaxa timp de 20 de minute.
Destul de greu.
Da, aur galben, 18 carate, destul de voluminos.
E un Tank de la Cartier.
Unde s-a dus?
Burta e delicioasă.
Nu beți prea repede, e un Cahors. Vă poate ameți imediat.
Ei bine, înainte să mă îmbete...
Verifică jos dacă sunt adormit.
Da, dle colonel.
Unde este?
- Ce? - Ceasul?
Care ceas?
Nu faceți asta! Nu e foarte frumos.
Foarte bine, Françoise.
Dați-l înapoi...
Aveți de gând să mă loviți?
O să țip.
N-aș face asta în locul tău.
Vinul ăsta e destul de tare.
E Malbec.
Taci, continuă! Haide!
Ajutor!
- Oprește-te! - Sunteți aproape, dle colonel.
Oprește-te, scârbă!
Opriți-vă!
- Sună la salvare! - La naiba!
Bine?
- O să moară? - Nu știu încă.
- Numele și prenumele? - Habar n-am.
- Nu-l cunoașteți? - Îl cunosc de 25 de ani.
- Dar nu-i știți numele? - Are multe.
- E ofițer. - Nu, e o târfă bătrână.
- Domnule Bisson? - Da.
- Vă rog, luați loc! - Mulțumesc.
Bine...
Ce?
Nu, m-am gândit doar că...
Că sunt mai în vârstă?
Nu e asta. Nu știam că „doctorul” o să fie...
O femeie?
Când auzi „doctor”, te...
Sunteți dezamăgit?
Nu dezamăgit.
- Aveți vreo problemă cu femeile? - Nu.
Doar că nu vorbesc cu ele, dar...
Cel puțin nu des.
Bine.
Înainte de a vorbi despre atac, spuneți-mi despre dv.
Cum sunteți?
Sunt bine...
- De cât timp sunteți căsătorit? - De douăzeci și trei de ani.
- Aproape 24. - Bine.
E o căsnicie fericită?
Da, am făcut sex
nu demult.
Nu, nu ăsta. Celălalt.
Te aud...
Te aud prea mult.
Respirația ta este prea zgomotoasă.
Încă te aud.
Alphonse, tu ești comoara mea.
Uită-te la mine!
Te iubesc, scumpule.
- Aveți copii? - Nu.
Ne-am cunoscut când eram tineri.
Soția mea este foarte energică.
Din moment ce avem aceleași hobbyuri...
Ce hobbyuri?
Haide! Mai tare, haide!
- Haide! - Așteaptă.
Haide, lovește!
Haide! Te enervez?
Ea mă motivează, în muncă și în sporturile practicate,
să-mi ating obiectivele.
Am nevoie de structură.
Mi-au lipsit... Mi-au lipsit persoanele cu autoritate în copilărie.
Când...
Când mama a plecat, tatăl meu m-a crescut.
El a fost întotdeauna foarte...
Foarte?
Trebuie să plec, Soțul meu o să fie acolo în curând.
Închide ușa aia nenorocită! De câte ori trebuie să-ți spun?
Foarte...
Distras.
Cum este relația dv. cu el?
Nu țin legătura cu el.
- Doare aici? - Nu.
- Și acum? - Nu.
Încercați să ridicați piciorul.
- Nu pot. - Încercați din nou, domnule Bisson.
Chiar mă străduiesc.
Este normal.
Paralizia este rezultatul atacului, va dura ceva timp.
Când pot fi din nou activ sexual?
Poftim?
- M-ați auzit. - Tocmai ați avut un atac de cord.
Atacul ischemic tranzitoriu poate anunța un accident vascular cerebral.
Vorbim despre viața dv.
Citratul de sildenafil vă poate provoca probleme de sănătate.
Ce e asta?
Ați spus că luați Viagra.
Cât de des o luați?
- Des. - Adică?
În fiecare zi.
În fiecare zi?
De ce ați face asta?
De ce credeți? Nu ca să joc bridge.
Întrețineți relații sexuale zilnic?
Da. Dv. ați făcut vreodată sex?
Da, dar nu în fiecare zi.
Asta e problema dv.
Problema dv. e că o să muriți.
Câți ani aveți?
Nu vă judec.
- Vorbesc cu dv. ca medic. - Bine.
- Ne vedem mâine. - Desigur.
- Bună, Alphonse! - Mă bucur să te revăd.
- Cum merge? - Bine.
Bine, intră.
Deranjez?
Deloc. Ia loc!
Mă bucur să fiu aici. Îmi pierdeam mințile acasă.
- Cicatricea se vindecă bine. - Nu a fost nimic.
Cum a mers cu psihoterapeutul?
Era femeie.
Sunt sigur că știi deja ce urmează să-ți spun.
Nu.
Lovește, haide!
La naiba, nu reacționezi, haide!
Haide!
Ești bine?
- Bună! - Salut!
- Ai sosit deja. - Am terminat lucrul devreme.
Ce este asta? E miercuri, e rândul meu să gătesc.
- Dacă tot am ajuns acasă devreme... - Nu începe să încurci lucrurile.
Programul e destul de complicat deja.
Îmi pare rău.
Nu-ți cere scuze!
Desigur, este foarte drăguț.
Și acum, pare că eu sunt nerecunoscătoare, că mă plâng mereu.
Ești enervant, dragă. Chiar nu e în regulă.
Îmi pare rău.
Am primit comprese noi.
Te poți spăla cu ele. Sunt impermeabile.
Dacă soția dv. ar fi aici,
ce ar spune ea despre dv.?
Despre mine?
E drăguț.
E drăguț și decent.
Îl iubesc.
Când l-am cunoscut,
tocmai încheiasem relația cu un nemernic.
Îl chema Mikaël.
Ieșea în fiecare seară.
Bea, priza cocaină...
Cum eram nebună după el, am început să fac și eu asta.
Până când am aflat că mă înșelase tot timpul.
Asta m-a îmbolnăvit. La propriu.
Mi-am zis, în sinea mea...
„Niciodată.
„Niciodată cu un tip așa. În vecii vecilor.”
S-a zis cu dragostea?
Ce ar spune ea?
Nu știu.
Că sunt un tip drăguț.
Da?
Unde?
Bine.
Ce e?
E Jacques.
Ce vrea?
Chiar că-ți place să suferi.
Tipul ăsta ți-a otrăvit creierul.
Te întorci la el?
- Am întrebări să-i pun. - Nu o să răspundă.
NEUROLOGIE
Te destabilizează și eu trebuie să te îngrijesc.
Iată-te!
Ce s-a întâmplat?
Nimic.
Dar cu tine?
Nu e chiar nimic.
Așa sper.
- Domnule, mi-ați spus... - Nu-mi spune „domnule”.
Ești pe moarte?
Da.
Poate că nu acum, dar... Stai, nu am terminat.
Există un risc de 60% să fac un alt atac de cord, fatal,
dacă mai trăiesc așa.
Nu glumesc.
Nu mai pot să merg.
Grozav, nu?
- Nu mi se mai scoală. - Bine.
Aș vrea să merg acasă.
Chiar dacă e să dau ortul popii.
Aș prefera să fiu acasă, știi?
- Bine... - Am nevoie de tine.
Am nevoie de tine.
- Nu pot pleca fără însoțitor. - Zece femei ar putea ajuta.
- Nu în starea asta. - Descurcă-te!
Alphonse! Sunt tatăl tău!
- Nu ți-aș spune „tată”. - Știu.
Sunt gata să vorbesc despre asta,
să-ți spun lucruri care ți-ar schimba expresia critică.
Să vorbim despre asta, despre tot, dar nu aici!
Uită-te la mine.
Am spus să te uiți la mine!
Sunt un bătrân.
Singur, muribund
și imobilizat la pat.
Viața a găsit o cale să se răzbune pe mine.
Nu crezi?
Te rog, stai jos.
După cum vezi, nimic nu s-a schimbat.
Ai de gând să fumezi?
Nu, vreau doar să miros fumul.
Așa.
La naiba!
E ciudat.
Ce?
Să fiu în camera asta.
Țipai la mine dacă intram în ea.
- Te protejam. - Trebuia să mă trimiți la internat
și să continui să trăiești ca un porc. Dar n-ai făcut-o.
Am urât viața asta, încă o urăsc.
Cum îți plăteai chiria? Îți petreceai toată ziua în pat.
- Nu e de mirare că a plecat. - Nu vorbi despre ea!
De asta am venit. Spune-mi despre ea.
- Nu am nimic de spus. - Haide!
- Povestește-mi despre mama! - Așteaptă!
- Ai nevoie de ajutor? - Nu. Poftim.
Acum, ascultă-mă.
Am trăit viața asta pentru că ea a plecat.
Viața asta datorită căreia, apropo, am plătit casa asta,
vacanțele tale, trenul tău electric nenorocit
și școala aia privată unde ai dat greș.
Mi-a permis să te cresc în acest cartier
și să te trimit la o școală mai bună decât cea la care am mers eu,
ca să nu sfârșești ca mine.
Aceste femei cu care n-ai fost de acord zeci de ani,
n-au fost amante, cum crezi tu.
Ce au fost?
Cliente.
Mă plăteau să fac asta.
Trebuie să ne revedem în curând.
Și vorbește cu bancherul meu.
Pe curând, dle Dragoste!
Mă vindeam. Poftim!
Ce vindeai?
Asta.
N-ai pomenit nimic despre asta.
Aveai șase ani și jumătate.
Ce ai fi spus la școală? „Ocupația tatălui: târfă”?
Asta e spermă?
Da.
Alo? Da?
Bună seara! Sunt Adèle.
- Cum ești? - Bine.
Ne putem întâlni?
Nu, îmi pare rău. Sunt în concediu momentan.
Serios? Cât timp?
Câteva săptămâni.
Sună-mă când te întorci.
Cu toată dragostea.
Încă o faci?
Nu la fel de mult ca înainte,
dar mai am câteva cliente.
Am îmbătrânit împreună. Pe unele dintre ele le știi.
Dar cum faci...
Iau vitamine.
Când nu își fac efectul, compensez cu vorbe...
- ... cu degetele... - Da.
- Îmi pare rău. - Așa.
Scuze.
Bine...
Bine, du-te!
- Așteaptă. - Ce?
Mi-ar plăcea să treci pe la mine uneori.
Mi-ar plăcea mult asta.
Nu prea vorbești. Poți să taci dacă vrei.
Vreau doar să mă uit la tine.
Hei!
Îmi poți face niște cumpărături?
Cine e acolo?
- Cine e? - Sunt eu.
- Cine? - Eu, bunico. Deschide!
- Nu. Ți-am spus să nu mai vii. - Dacă-ți zic să deschizi, deschide ușa!
- Vreau doar să vorbim. - Vorbim prin avocați.
Pleacă sau sun la poliție.
Ai fi în stare?
Bineînțeles că da.
Haide, bunico! Deschide ușa!
- Sunt micul tău Louis. - Pleacă!
Jacques, scumpul meu,
știu acum că viața asta de soție, de mamă,
nu e pentru mine.
Nu mă căuta, ar fi în zadar.
Am cunoscut pe cineva,
plecăm departe împreună.
Ai grijă de Alphonse.
Știu că o să fii un tată bun
și ai să găsești cuvintele potrivite
ca să explici absența mea.
Poate într-o zi, va înțelege că nu puteam avea grijă de voi amândoi.
Nu-mi pot sacrifica viața de femeie
ca să calc cămăși
și să schimb scutece.
Sper să ai o viață grozavă.
Îți trimit toată dragostea mea.
Laura.
Bine, vă sun înapoi. Mulțumesc.
Aveți dreptate, domnule, de aceea suntem aici.
Desigur. La ce oră ați putea?
La 18:00.
Și flori, nicio problemă.
Domnule Bisson?
- Da? - Puteți să mă urmați?
Vă place mai mult să vindeți sau să evaluați?
De fapt, ambele mi s-ar potrivi.
- De cât timp lucrați cu ceasuri? - De cincisprezece ani.
Nu mai sunteți așa de tânăr.
Nu, devin din ce în ce mai puțin tânăr.
- Sunteți expert? - Știu multe despre ceasuri.
Și înțeleg că le și pierdeți.
- Da. - Ați fost concediat pentru abateri grave.
Știu firma Chrono Time Square, Bruno îmi e prieten.
- Pot să-ntreb ce s-a întâmplat? - Pot să-ntreb ce s-a întâmplat?
V-a dat domnul Narcy documentele?
Da, am primit totul.
- Luați loc. - Mulțumesc.
Cred că dosarul este actualizat.
Trebuie să spun
că sperăm atât de mult la acest împrumut,
încât plecarea domnului Narcy mă neliniștește un pic.
Îmi pare foarte rău că vă neliniștesc.
- Bună ziua! - Bună ziua!
- Îmi pare rău, am întârziat. - Foarte puțin.
A trebuit să-mi iau bicicleta, e o problemă...
Sunt sigură.
Dumneaei e doamna Gémier, care îl înlocuiește pe domnul Narcy.
Serios?
- Ți-am spus că se pensionează. - Așa e.
Nu vă faceți griji. Am preluat dosarul
și o să încheiem această afacere, proiectul dv., dle Bisson.
Dacă vă pasă de el.
Desigur, mai mult ca oricând.
Ai adus documentele?
- Da? - Evaluare fiscală, contract de muncă...
- Am totul. - Fluturași de salariu?
Deci...
- La naiba! - E în regulă.
- Totul e în regulă. - Poftim.
Mulțumesc.
Bine.
Se pare că avem o rată a dobânzii bună,
cu o rată lunară de 1.650 de euro.
Este corect?
Timp de 26 de ani.
Bine?
Perfect. Ne vedem în curând.
Bine, mulțumesc.
Dacă aveți nevoie de mine, știți unde sunt.
- Am numărul dv. - Bun.
- Dle Bisson. - La revedere, mulțumesc.
La revedere!
Ți-e frică de ea? Te lovește?
Nu.
Ai spus că ți-e frică de ea.
Uite... Poftim.
Ai cumpărat-o de la Briselaine?
Ce e Briselaine?
Magazinul mixt libanez, e bun.
Nu-ți place asta?
Este uscată.
- Nu ai gustat-o. - Văd că este uscată.
- Ascultă... - Las-o, trebuie să mănânc ceva.
Ea ți-a lăsat urmele astea? Poți să vorbești cu mine...
Termină! Nu e adevărat.
Ba da.
Sunt sigur că te lovește cu pumnul.
Eu am văzut-o de două ori și încă tremur...
- A fost foarte nepoliticoasă cu mine. - Pe bună dreptate.
- Ce? - Ce?
Ai venit la nuntă cu o femeie beată care s-a dat la tatăl ei.
- A, da! - Da.
Jacqueline.
Era cam bețivă, dar era plină de bani.
Și distractivă.
Am reușit să stau șase luni cu nebuna aia.
Ne îmbătam, ea adormea, nu trebuia să...
Bine...
De când te lovește?
Nu mi-a atins niciun fir de păr, bine?
- Atunci de ce ți-e frică de ea? - Nu mă sperie fizic.
Mi-e teamă să nu o dezamăgesc.
De asta nu am spus nimic. Chiar trebuie să-mi iau o slujbă.
Știi, nu mai ai 25 de ani.
Și nu ai o mulțime de diplome.
Știu cum e.
Când mama ta a plecat, am dat greș, am fost concediat.
Știu cum e să cauți un loc de muncă la 45 de ani.
Chiar și pe vremea aia, era greu...
Mă bucur că te-am văzut.
Ce pot să spun?
Trebuie lucrat la înfățișarea ta.
E la modă să nu ai stil deloc?
În domeniul meu, e esențial.
Ce am?
Nimic.
Nici tânăr, nici bătrân, nu te remarci prin nimic.
La ce te gândești?
- La nimic. - Vezi?
Bine, haide!
- Nu, haide! - „Haide” ce?
E un Chazelles, nu fi mironosiță!
- Poftim. - Îl beau și mă duc.
- Lasă-mă să termin. - Nu, e în regulă.
Te pot ajuta cu interviurile.
Serios? Cum?
Înfățișarea e importantă.
De ani de zile urmăresc ticăloși care nu fac eforturi.
Soți încornorați, fii nebuni.
Totul ține de gesturi, de sacou, de felul în care vorbești.
Spun întotdeauna: „Prefă-te că ești indiferent când n-ai nimic de zis.”
E mai profitabil decât dacă spui prostii.
Da. La ce te-a ajutat?
Numai anul trecut,
am făcut 8.000 de euro pe lună.
Uneori 12.000.
Cu o jumătate de erecție.
Nu e totul să ți se scoale.
Povestea contează.
Lucrez pentru femei care au propria lor lume și rolul meu
e să intru în personaj și apoi să intru în femeie.
Da, Agnès?
Nu, scuze. Sunt în concediu.
Nu te pot ajuta.
Așteaptă un pic, te rog.
La ce te gândești?
La nimic.
Trebuie să ne confruntăm cu demonii noștri.
A ierta înseamnă a ne maturiza.
Ai închis ușile.
Legea nu vă permite să vă dezmoșteniți nepotul.
- Pot să fumez? - Nu, îmi pare rău.
Bine.
Nepotul dv. e, de fapt, singurul moștenitor,
- ... din moment ce e... - Nu vreau să-i dau niciun cent.
Și, când zic asta,
zic că nu-i dau nici măcar capacul stiloului Montblanc al lui Gérard.
- Am înțeles... - E o scursură.
După ultima lui vizită, am căutat zile întregi
o brichetă, bijuterii, o scrumieră. E un drogat.
Puștiul vrea să mor.
La inventarul de după moartea soțului dv.,
s-au scos la vânzare mai multe obiecte, în mod legal...
Atunci, o să risipesc totul.
- Ce vreți să spuneți? - Da.
Dacă nu pot să donez și să decid unde ajung banii mei,
prefer să cheltuiesc tot.
Aveți nevoie de destui bani până la sfârșit, totuși.
- Nu-mi pasă. - Nu, doamnă...
Ba da!
Prefer să mor pe străzi decât să-l văd că-mi ia banii.
Mă bucur că m-au chemat aici, la întâlnire.
Ce vor?
Nu știu, am făcut câteva vânzări bune,
vor să-mi arate strategia lor.
Bine, îmi spui mai târziu.
Trebuie să închid.
Te sun mai târziu, nu mă aștepta!
Mă bucur pentru tine. Te sărut!
Mersi, te sărut!
NATACHA GÉMIER CONTABILĂ
Doar o dată.
O s-o fac doar o dată.
- Am nevoie de bani. - Bine.
Apleacă-te, trebuie să-ți îndrept cravata.
- O generație de cretini. - Nu port niciodată cravate.
Ei bine, ești un idiot.
Femeii cu care te vezi îi plac bărbații.
- Poftim. - Cravatele nu schimbă nimic.
Taci!
În situația asta, schimbă ceva.
Bine.
Stai drept!
Îndreaptă-te, arăți de parcă îți ceri scuze.
Să nu pari speriat, fii mândru!
- Arăt ridicol. - Nu cum arătai acum 20 de minute.
Pune-ți ăștia, fac parte din personaj.
- Nu văd cu ăștia. - Bine, că nu e un fotomodel.
Du-te la baie!
- Ce vrei? - Un pieptăn și niște gel.
Borcanul verde de pe etajeră.
Și bărbierește-te, la naiba!
- Nu o va deranja că nu ești tu? - Poate are de câștigat.
Ascultă-mă!
Ei îi place poezia.
„Clar de lună”, de pildă.
Știi ceva de Victor Hugo?
- Un pic. - Va trebui să înveți ceva.
Pentru diseară?
O să-ți țin o lecție rapidă.
O cheamă Adèle, ca pe fiica lui.
Fiica lui?
Adèle Hugo, fiica lui Victor Hugo.
Fata care s-a sinucis, smintita.
Ceea ce Adèle iubește cu adevărat
sunt poeziile pe care el le-a scris
după ce a murit cealaltă fiică a lui, Léopoldine.
S-a înecat. Ești pe fază?
Bine.
Adu-mi cartea aia mică cu coperte de piele de acolo.
Cu coperta portocalie.
- Asta? - Nu, în spatele tău.
- Acolo? - Da, aia.
- Nu te mișca! - De ce?
Apleacă-te!
Vino aici, nu văd.
- Atunci spune „Vino aici”. - Bine.
Apleacă-te!
Mai mult.
Îți cade părul.
- Știu. - Nu ai asta de la mine.
Sigur nu ai moștenit asta de la mine. Aplic pudră pe el.
- Ce? Ești nebun? - Nu.
Sunt foarte meticulos și profesionist. Ea trebuie să-și scoată pârleala.
- Cât costă? - Opt sute.
- Opt sute? - Da.
Opt sute...
Și dacă nu pot s-o fac?
Cum adică?
Dacă nu pot...
Nu aș fi surprins, nu ești atât de bătrân. Stai.
- Poftim. - Ce este?
Ceva care să te ajute. Ia două!
Să ai o seară bună!
Să-ți văd zâmbetul!
Nu, mai bine de atât! Pari încordat.
Nu zâmbi ca un prostuț!
Vreau un zâmbet inteligent, un pic neastâmpărat, printre dinți.
Zâmbește cu buzele și cu ochii.
Mijește ochii!
Nu e rău. Un pic ciudat, dar e mai bine.
Nu suna la ușă! O sperie.
Dacă ajungi la timp, cum ar trebui, bate de două ori!
Va face precum cei de clasă mijlocie cu vocea pițigăiată.
Da? Vin!
Ești bine, ești ca acasă, deja înăuntrul ei.
Auzi cum se apropie.
Aproape că poți mirosi parfumul cu care se dă de 200 de ani,
fiindcă, să știi,
nu e tocmai o liceană.
- Bună. - Bună seara.
Scuze, bună seara.
- Te rog, intră. - Mulțumesc.
Să mă descalț?
- Poftim? - Pentru covoarele dv.
O să supraviețuiască.
Te rog, intră. Arătați ca un livrator.
Ești bine?
Pari emoționat.
Nu, dimpotrivă.
Credeam că sunteți mai...
Înțeleaptă?
Da.
Să sperăm că îți dai seama repede că nu sunt.
La naiba! Am aprins focul, dar s-a stins.
- Vă pot ajuta? - Mă ocup eu.
La naiba!
Chiar e un Henri Robert?
E ceasul pe care Sand i l-a dat lui Chopin.
Limba s-a oprit când a murit el.
Costă ceva bănet.
„Ceva bănet”?
- Da, scump. - Scump, da.
Un cadou de la soțul meu.
De fiecare dată când mă înșela, îmi făcea un cadou.
Pe acești doi heruvimi i-am numit René și Martine.
După soția lui René Monory, secretarul. I-a tras-o timp de doi ani.
Lui Martine, nu lui René.
Acest pian.
Eu îl numesc Ruth.
Nu este un nume foarte muzical.
E traducătoarea pe care a regulat-o în avionul spre Praga.
Am făcut o avere fiind o încornorată.
Ăștia îl ațâță.
Ce faceți?
Ce vreau.
Servește-te, Lucien!
E Prunier, n-o să te ucidă.
O să-ți spună Lucien. A fost profesorul ei de literatură.
De aia e așa de obsedată de Musset, Lamartine și Victor Hugo.
Îl mănânc simplu și mult. Unora le place cu cartofi.
E bun cu barabule.
Folosește vocabularul corespunzător.
Nu fi pedant, dar fă un efort și alege-ți cuvintele cu grijă.
Îți place poezia?
- Da, foarte mult. - Ce gen?
Victor Hugo...
A, romanticii.
Doar Victor Hugo.
Deci, romanticii.
Da.
Astăzi, oamenii critică stilul lui liric.
Dar ce minte avea!
Niște emistihuri uluitoare.
Dacă te lași purtat de ele, versurile lui sunt ca un dans.
Ca un vals.
Așa e.
Aveți dreptate, e...
E mereu în opera lui Hugo. Toate poeziile lui...
E ca și cum...
Da, este ca un dans.
„Mâine, în zori, când se va lumina câmpia deschisă,
- „Am să plec, am să...” - Nu.
Te rog, nu asta. E cea mai populară.
Ai făcut două greșeli în două versuri jumătate.
„Pe câmpia albă”, pe timp de iarnă.
- „Deschisă” n-are noimă. - Sigur, e „albă”.
- Îți place Victor Hugo? - Da.
Mult, al naibii de mult.
În totalitate.
- În totalitate? - Da.
Scuze!
Este...
Este un poem superb de Victor Hugo
care rezumă, după părerea mea, toată opera lui...
Victor Hugo.
Începea așa...
„O, poetule, cântecele tale, sau cum le numești,
„ar arăta mai bine dacă le-ai dezumfla.”
„Pădurile... Pădurile suspină,
„dar și fluieră.”
„Azurul strălucește când, uneori, veselia îl străbate.”
- „Olimpul...” - Termină! Nu are nicio noimă.
Și nu ai nicio emoție. Reciți.
Terminăm sticla și poți pleca.
Să aud asta e ca și cum aș face dragoste cu un umeraș.
Alo?
Sophie? Ești bine, scumpo?
Nu, sunt singură.
Mă uit la un film prost cu un actor prost.
Filmele s-au schimbat mult. E culmea, lumea plătește să le vadă la cinema.
E o clientă veche. Ai cunoscut-o când erai copil.
Pe vremea aia, era roșcată și era deja uimitor de elegantă.
Da, scumpule? O să mă întorc târziu acasă.
Încetează!
Brigitte mă duce la teatru.
Capriciile Marianei, ador piesa aia.
Și eu.
„Disperarea celui care, în toiul tinereții sale,
„cedează în fața iubirii fără speranță.”
Trebuie să închid.
Săruți într-un mod delicios.
- Îmi pare rău. - Să nu-ți pară!
Mai fă-o o dată.
Dacă te place și te invită în patul ei,
afundă-te în ochii ei albaștri, sunt la fel de tineri ca întotdeauna.
Lucien! Micul meu Lucien.
- Spune-mi că mă iubești. - Te iubesc foarte mult.
Nu e nimic mai frumos decât o femeie care cedează în fața plăcerii.
La viața mea, am eșuat în toate.
Am fost slab la învățătură. N-am avut o carieră impresionantă.
Mi-am trădat majoritatea prietenilor.
N-am putut s-o păstrez pe mama ta. Am fost un tată rău și tot așa.
Dacă aș crede în Dumnezeu, m-aș teme de infern.
Singurul lucru pe care-l am
și pe care o să-l duc în mormânt
e zâmbetul lui Magali.
Îmi lumina nopțile reci...
Ascult.
Tandrețea lui Marie Claude...
Dansa peste problemele mele,
putea transforma patul în paradis.
Ea putea să livreze orice...
Promisiuni, speranță, suicid.
O, Marie-Claude...
Farmecul lui Adèle,
fiecare zâmbet al ei era o poezie.
Ce carte e asta?
Fărâma de cultură pe care o am i-o datorez acelei femei.
Eu sunt. Am cumpărat o mulțime de lucruri de la piață.
Sinceritatea lui Esther,
modul seducător în care mă cicălea.
Ieșirile lui Agnès... Îmi era soră, profesoară
și amantă.
Nu mi-a plăcut niciodată...
Fiecare gest al ei mă ducea cu gândul la familie.
Nu mă suna!
Ciudățenia lui Sarah, care nu putea să cânte la pian,
dar visa să fie Barbara și ascultam cu orele
cum lovea în clape imaginându-se Debussy.
Jacques.
Frumusețea mamei tale.
Alphonse doarme.
Frumusețea mamei tale...
Încă visez la ea.
Frumusețea ei conținea parfumul tuturor celorlalte,
inclusiv al celor care au venit după.
Magia tuturor acestor femei
mi-a făcut viața mai puțin grea.
Cum te cheamă? Numele tău adevărat?
- Alphonse. - Alphonse...
Subtitrarea: Constantin Ursachi
Redactor Anca Tach