Det här är den sjätte nyhetsrapporten från BBC.
Men först ska vi lyssna på några personliga meddelanden.
"Lyckan kommer när du inte letar efter den."
"Lycklig är den som likt Odysseus har gjort en lång resa."
Från Marie-Thérèse till Marie-Louise:
"En vän kommer ikväll."
Hallå?
Det är Gravier. Ringer jag olägligt?
Nej, men jag är i tunnelbanan.
Det kanske bryts... Hallå?
Idioten har ingen täckning.
Ville du prata med mig?
Får Bisson ha klockor värda 120 000 euro?
Hans kunder kunde inte förflytta sig.
-Vilken idiot. -Han är snäll.
Visst.
Han gjorde rätt i att varna dig.
Han är chef och betalar dig för att sälja klockor.
Så sälj klockorna, för fan.
Du får inte bli av med jobbet.
Vi har ju ansökt om ett lån för att köpa den här lägenheten.
Ingen superlägenhet.
Den är värdelös och inte ens vår.
Här.
Blir du av med jobbet
och vi inte får lånet,
spöar jag skiten ur dig.
Sådär.
-Får jag se? -Javisst.
Åker ni tillbaka till Bulgarien imorgon?
Ja.
Det är min favorit. Moser från 1948.
En industriklocka.
En anekdot. Henry Kissinger bar den,
Richard Nixons rådgivare.
Jag säger det, men jag vet inte vem han var.
Henry Kissinger.
Ni är många här.
Slå er ner, överste.
Självklart.
Jag kom inte hit för att stå upp.
Ännu en dålig dag med ändlösa diskussioner
med latmaskarna.
-Det går utför för det här landet. -Det behöver er.
-Så länge ni finns... -Jag är hungrig.
Allt står framme.
Sådär.
-Får jag sova med er i natt? -Ser jag ut som om jag är på semester?
Generalstaben träffas på Hotel Meudon ikväll.
Jag kan slappna av i 20 minuter.
Ganska tung.
Ja, gult guld, 18 karat, ganska rejäl.
Det här är en Cartier Tank.
Vart tog han vägen?
Vilken utsökt komage.
Drick inte för fort, det är en Cahors. Den kan få er att somna.
Så innan jag somnar...
Kolla om jag sover där nere.
Ja, överste.
Var är den?
-Vadå? -Klockan?
Vilken klocka?
Gör inte så. Det är inte sjyst.
Bra, Françoise.
Ge tillbaka den...
Tänker ni slå mig?
Då skriker jag.
Det skulle jag låta bli.
Rätt starkt vin.
En Malbec.
Tyst, fortsätt. Så.
Hjälp!
-Sluta! -Ni är nästan där, överste.
Sluta, kärring!
Sluta!
-Ring en ambulans! -Fan.
Okej?
-Kommer han att dö? -Jag vet inte än.
-För- och efternamn? -Ingen aning.
-Känner ni inte varandra? -Jag har känt honom i 25 år.
-Men vet inte hans namn? -Han har många namn.
-Han är officer. -Nej, han är en gammal horbock.
-Monsieur Bisson? -Ja.
-Varsågod och sitt. -Tack.
Okej...
Vad?
Inget, jag trodde bara...
Att jag skulle vara äldre?
Nej, att doktorn skulle vara...
En kvinna?
När man hör "doktor" så...
Är du besviken?
Nej då.
-Har du problem med kvinnor? -Nej.
Jag pratar inte med dem, men...
Åtminstone inte ofta.
Okej.
Innan vi pratar om överfallet, berätta lite om dig själv.
Hur mår du?
Jag mår bra...
-Hur länge har du varit gift? -Tjugotre år.
-Nästan 24. -Okej.
Har ni det bra?
Ja, vi hade sex
för inte så länge sen.
Nej, inte den här. Den andra.
Jag hör dig...
Du hörs för mycket.
Du andas för högt.
Jag hör dig fortfarande.
Alphonse, min skatt.
Se på mig.
Jag älskar dig, älskling.
-Har ni barn? -Nej.
Vi träffades när vi var unga.
Min fru är väldigt energisk.
Eftersom vi har samma fritidsintressen...
Vilka då?
Kom igen! Slå hårdare!
-Kom igen! -Vänta.
Kom igen, slå.
Kom igen! Blir du arg på mig?
Hon motiverar mig, med mitt arbete och sport,
att nå mina mål.
Jag behöver struktur.
Jag saknade... Jag saknade en auktoritär förebild som barn.
När...
När mamma lämnade oss, uppfostrade pappa mig.
Han var alltid väldigt...
Ja?
Jag måste gå, min man kommer snart hem.
Stäng dörren, för fan! Hur många gånger måste jag säga det?
Ja?
Splittrad.
Hur är din relation med honom?
Vi träffas inte längre.
-Gör det ont? -Nej.
-Och nu? -Nej.
Försök lyfta benet.
-Jag kan inte. -Försök igen, monsieur Bisson.
Jag försöker verkligen.
Det är normalt.
Förlamningen beror på attacken. Det kommer att ta tid.
När kan jag vara sexuellt aktiv igen?
Ursäkta mig?
-Du hörde vad jag sa. -Du fick precis en hjärtattack.
En övergående ischemisk attack kan vara tecken på stroke.
Vi pratar om ditt liv.
Dina hälsoproblem beror antagligen på sildenafilcitrat.
Vad är det?
Du sa att du tog Viagra.
Hur ofta tar du det?
-Ofta. -Vad är det?
Varje dag.
Varje dag?
Varför gör du det?
Vad tror du? Det är inte för att spela bridge.
Har du samlag dagligen?
Ja. Har inte du sex?
Jo, men inte varje dag.
Det är ditt problem.
Tja, ditt problem är att du kommer att dö.
Hur gammal är du?
Jag dömer dig inte.
-Jag talar i egenskap av läkare. -Okej.
-Vi ses imorgon. -Okej.
-Hej. -Kul att se dig igen.
-Hur är läget? -Bra.
Kom in.
Ursäkta, stör jag?
Inte alls. Sitt ner.
Jag är glad att vara här. Jag blev rastlös hemma.
-Ärret läker bra. -Bara en skråma.
Hur gick det med terapeuten?
Det var en kvinna.
Du anar nog vad jag ska säga.
Nej.
Slå, kom igen!
Du reagerar ju inte, för fan!
Kom igen!
Mår du bra?
-Hej. -Hallå.
-Du är hemma tidigt. -Jag slutade tidigare.
Vad är det här? Det är onsdag. Min tur att laga mat.
-Jag kom ju hem tidigt, så... -Rör inte till allt nu.
Schemat är nog komplicerat.
Jag är ledsen.
Be inte om ursäkt.
Det är snällt, så klart.
Och nu verkar jag otacksam. Alltid den som klagar.
Vad jobbig du är, älskling. Det är inte okej.
Jag är ledsen.
Jag har köpt nya kompresser.
Du kan tvätta dig med dem på. De är vattentäta.
Om din fru var här,
vad skulle hon säga om dig?
Om mig?
Han är snäll.
Han är snäll, en bra kille.
Jag älskar honom.
När jag träffade honom
hade det precis tagit slut med ett riktigt as.
Han hette Mikaël.
Han gick ut varje kväll.
Han drack, tog kokain...
Jag var jättekär i honom, så jag började också med sånt.
Tills jag fick veta att han varit otrogen mot mig hela tiden.
Jag blev sjuk. På riktigt.
Och jag tänkte:
"Aldrig mer.
"Aldrig mer en sån kille, nånsin."
Aldrig älska igen?
Vad skulle hon säga?
Jag vet inte.
Att jag är en trevlig kille.
Ja?
Var?
Okej.
Vad var det?
Det är Jacques.
Vad vill han?
Du gillar verkligen att lida.
Den mannen har hjärntvättat dig.
Och ändå går du dit?
-Jag vill ha svar. -Han har inga.
NEUROLOGI
Han får dig ur balans. Sen får jag hjälpa dig.
Där är du ju.
Vad har du gjort där?
Inget.
Och ni, då?
Inte inget i alla fall.
Jag hoppas det.
-Ni sa... -Nia mig inte.
Kommer ni att dö?
Ja.
Kanske inte nu, men... Vänta, jag är inte klar.
Det är 60 procents risk att jag får en dödlig hjärtinfarkt.
Min livsstil.
Så förvånande.
Jag kan inte gå.
Bra, eller hur?
-Jag kan inte få stånd. -Bra.
Jag vill åka hem.
Även om jag kolar.
Då är jag hellre hemma.
-Okej... -Jag behöver dig.
Jag behöver dig.
-Jag får inte åka hem ensam. -En massa kvinnor kan hjälpa till.
-Inte i det här skicket. -Det får ni fixa själv.
Alphonse! Jag är din pappa!
-Inte vad jag skulle kalla en pappa. -Jag vet.
Jag pratar gärna om det
och berättar saker som kan ändra din dömande attityd.
Vi kan väl prata, om allt? Men inte här!
Titta på mig.
Titta på mig, sa jag!
Jag är en gammal man.
Ensam, döende
och sängliggande.
Livet har hämnats på mig.
Eller hur?
Slå dig ner.
Som du ser är allt som förut.
Ska du röka?
Nej, bara lukta på den.
Sådär.
Fan.
Det är konstigt.
Vadå?
Att vara i det här rummet.
Du skrek åt mig så fort jag tittade in här.
-Jag ville skydda dig. -Bättre med internatskola då.
Då kunde du ha fortsatt leva som en gris.
Jag hatade det livet. Det gör jag fortfarande.
Hur betalade du hyran? Du låg alltid i sängen.
-Inte konstigt att hon lämnade oss. -Prata inte om henne.
Det var därför jag kom. Berätta om henne.
-Jag har inget att säga. -Kom igen!
-Berätta om min mamma. -Vänta.
-Behöver du hjälp? -Nej. Här.
Lyssna på mig nu.
Jag levde så för att hon lämnade oss.
Mitt livsval har för övrigt betalat den här lägenheten,
dina semestrar, ditt jävla elektriska tåg
och privatskolan som du inte klarade.
Du fick växa upp i det här kvarteret
och gå i en bättre skola än jag,
så att du inte blev som jag.
Kvinnorna som du har ogillat i årtionden
var inte älskarinnor som du tror.
Vad var de då?
Kunder.
De betalade mig.
Jag måste få träffa dig snart igen.
Och prata med min bank.
Vi ses snart, Mister Love.
Jag sålde mina tjänster. Nu var det sagt.
Vad sålde du?
Det här.
Varför sa du inget?
Du var sex och ett halvt år.
Vad skulle du ha sagt i skolan? "Faderns yrke: horbock?"
Är det sperma?
Ja.
Hallå? Ja?
Hej. Det är Adèle.
-Hur mår du? -Bra.
Kan vi träffas?
Nej, tyvärr. Jag är på semester.
Jaså? Hur länge då?
Några veckor.
Ring mig när du kommer tillbaka.
Puss, gumman.
Håller du fortfarande på?
Inte lika mycket som tidigare,
men jag har fortfarande några kunder.
Vi har åldrats ihop. Du känner några av dem.
Men hur lyckas du...
Jag tar vitaminer.
När de inte fungerar pratar jag i stället
-eller använder fingrarna. -Jaha.
-Förlåt. -Okej.
Förlåt.
Okej...
Okej, vi ses.
-Vänta. -Vad?
Det vore trevligt om du kom förbi ibland.
Det skulle jag gilla.
Du är inte så pratsam, men du kan vara tyst.
Det räcker om jag får titta på dig.
Du.
Kan du handla åt mig?
Vem är det?
-Vem är det? -Det är jag.
-Vem? -Jag, farmor. Öppna.
-Nej. Kom inte hit, har jag ju sagt. -Nu öppnar du dörren!
-Jag vill bara prata. -Vi pratar när advokaten är med.
Gå nu, annars ringer jag polisen.
Menar du det?
Absolut.
Kom igen, farmor. Öppna.
-Det är din lilla Louis. -Stick!
Jacques, älskling,
nu vet jag att livet som hustru och mamma
inte passar mig.
Leta inte efter mig. Det är meningslöst.
Jag har träffat en annan.
Vi ska åka härifrån.
Ta väl hand om Alphonse.
Jag vet att du kommer att bli en bra pappa.
Du kommer att kunna förklara
varför jag har rest.
En dag kanske han förstår att jag inte kunde ta hand om er båda.
Jag kan inte offra mitt liv som kvinna
åt att stryka skjortor
och byta blöjor.
Jag hoppas att ni får ett bra liv.
Jag älskar er.
Laura.
Okej, jag ringer tillbaka. Tack.
Du har rätt. Det är därför vi är här.
Självklart. Vilken tid skulle passa dig?
Kl. 18.00.
Och blommor, inga problem.
Monsieur Bisson?
-Ja? -Den här vägen.
Är du specialiserad på försäljning eller värdering?
Båda skulle passa mig fint.
-Hur länge har du jobbat med klockor? -Femton år.
Du är inte så ung längre.
Nej, mindre ung med åren.
-Är du inte expert? -Jag kan klockor.
Du vet hur man blir av med dem också.
-Ja. -Du fick sparken för grovt tjänstefel.
Jag känner till Chrono Time Square. Bruno är en vän.
-Får jag fråga vad som hände? -Vad hände?
Har monsieur Narcy gett er dokumenten?
Ja, jag har fått allt.
-Varsågod och sitt. -Tack.
Jag tror att filen är uppdaterad.
Jag vill bara säga
att vi verkligen hoppas på det här lånet.
Jag blir lite orolig nu när monsieur Narcy har slutat.
Jag är ledsen att du känner dig orolig.
-Hej. -Hej.
-Jag är sen. -Bara lite.
Jag fick ta min cykel. Det var problem med...
Visst.
Det här är madame Gémier. Hon ersätter monsieur Narcy.
Jaså?
-Han gick i pension, det sa jag. -Just det.
Oroa er inte. Jag har tagit över
och vi ska nog ordna det här lånet, monsieur Bisson.
Om ni vill, så klart.
Absolut, mer än någonsin.
Har du dokumenten?
-Ja? -Taxering, anställningsavtal...
-Jag har allt. -Lönesedlar?
Så...
-Fan också! -Det är okej.
-Ingen fara. -Här.
Tack.
Okej.
Det ser ut som vi kan erbjuda en bra ränta
med en månadsbetalning på 1 650 euro.
Stämmer det?
I 26 år.
Okej?
Perfekt. Vi ses snart.
Okej, tack.
Är det nåt så vet ni var ni kan nå mig.
-Jag har ditt nummer. -Bra.
-Monsieur Bisson. -Hejdå, tack.
Hejdå.
Är du rädd för henne? Slår hon dig?
Nej.
Du sa att du var rädd för henne.
Varsågod.
Köpte du det på Briselaine?
Vad är Briselaine?
Det libanesiska stället. Det är bra.
Är det här inte bra?
Det är torrt.
-Du har inte smakat än. -Jag ser det.
-Okej... -Låt det vara, jag måste ändå äta.
Har hon rivit dig? Du kan prata med mig...
Sluta. Det är inte sant.
Jo, då.
Jag är säker på att hon slår dig.
Jag har sett henne två gånger. Jag ryser fortfarande.
-Hon var oförskämd mot mig. -Hon hade rätt.
-Vadå? -Vad?
Du kom till bröllopet med en full kvinna som stötte på min svärfar.
-Ja, just det! -Ja.
Jacqueline.
Hon var en riktig fyllkaja, men hon var stenrik.
Och rolig.
Jag stod ut i ett halvår med galningen.
Vi blev fulla och så somnade hon, så jag behövde inte...
Okej...
Hur länge har hon slagit dig?
Hon har aldrig lagt hand på mig.
-Varför är du då rädd? -Hon skrämmer mig inte fysiskt.
Jag vill inte göra henne besviken.
Det är därför jag inte har sagt nåt. Jag måste hitta ett jobb.
Du är inte 25 längre.
Och du har ingen utbildning.
Jag vet hur det är.
När din mamma lämnade oss fick jag sparken.
Jag vet hur det är att söka jobb när man är 45.
Redan då var det tufft...
Det är upplyftande att träffa dig.
Vad ska jag säga?
Du får jobba lite på utseendet.
Är det inne att inte ha nån stil?
I mitt arbete är stilen viktig.
Vad är det för fel på mig?
Ingenting.
Varken ung eller gammal, inget särskilt.
Vad tänker du på?
-Inget. -Där ser du.
Så, kom igen.
-Nej, tack. -Vadå?
Det är Chazelles. Var inte fin i kanten.
-Här. -Jag dricker upp, sen går jag.
-Låt mig hälla upp. -Nej, det räcker.
Jag kan hjälpa dig med intervjuerna.
Jaså? Hur då?
Utseendet är viktigt.
Jag har observerat skitstövlar i åratal.
Bedragna män, galna söner.
Allt handlar om gester, kavajen, hur man pratar.
Jag brukar säga: "Har du inget att säga, låtsas vara likgiltig."
Det funkar bättre än att snacka skit.
Jaha. Vad har du åstadkommit med det?
Så sent som förra året
tjänade jag 8 000 euro i månaden.
Ibland 12 000.
Med ett halvdant stånd.
Det handlar inte om att få den att stå,
utan om berättelsen.
Jag jobbar för kvinnor som har sin egen fantasi, och mitt jobb
är att anta en roll och komma in i kvinnan.
Ja, Agnès?
Nej, tyvärr. Jag är på semester.
Jag kan inte hjälpa dig.
Vänta lite.
Vad tänker du på?
Inget.
Vi måste möta våra demoner.
Att förlåta är att mogna.
Men du har stängt den dörren.
Enligt lagen har du inte rätt att göra ditt barnbarn arvslöst.
-Får jag röka? -Nej, tyvärr.
Okej.
Ditt barnbarn är din enda arvtagare,
-eftersom han är... -Jag vill inte ge honom ett öre.
Och då menar jag
att han inte ens ska få locket till Gérards Montblanc-penna.
-Jag förstår... -Han är en skit.
Sist han kom fick jag ägna flera dar åt att leta
efter en tändare, smycken, en askkopp. Han är knarkare.
Han vill bara att jag ska dö.
Efter din makes död visade inventeringen
att det fanns många föremål som rent juridiskt...
Då slösar jag bort allt.
-Vad menar du? -Ja.
Kan jag inte skänka det eller själv bestämma vad jag ska göra med pengarna
spenderar jag hellre allt.
Men du behöver tillräckligt med kontanter för att leva livet ut.
-Jag bryr mig inte. -Nej...
Jo!
Jag dör hellre som uteliggare än att han får mina pengar.
Jag är glad att de ville ha med mig på mötet.
Vad vill de?
Jag vet inte. Jag har gjort några bra försäljningar.
De vill kanske presentera strategin.
Okej, du får berätta senare.
Jag måste lägga på.
Jag ringer senare. Sitt inte uppe.
Jag är glad för din skull. Puss.
Tack. Puss.
NATACHA GÉMIER REVISOR
Bara en gång.
Jag gör det bara en gång.
-Jag behöver pengar. -Okej.
Böj dig ner, jag måste fixa din slips.
-En generation idioter. -Jag bär aldrig slips.
Du är en idiot.
Kvinnan du ska träffa gillar män.
-Så. -Slips har inget med det att göra.
Håll käften.
I den här situationen har det det.
Okej.
Sträck på dig.
På riktigt. Du ser skamsen ut.
Se inte rädd, utan stolt ut.
-Jag ser löjlig ut. -Inte som för 20 minuter sen.
Ta på dig de här. De hör till rollen.
-Jag kan inte se med de här. -Bra, hon är ingen modell.
Gå till badrummet.
-Vad vill du ha? -En kam och lite gel.
Den gröna burken på hyllan.
Och raka dig, för fan!
-Är det okej för henne att det inte är du? -Det kanske blir bättre.
Lyssna på mig.
Hon gillar poesi.
"Månsken" till exempel.
Känner du till Victor Hugo?
-Typ. -Du måste lära dig lite.
Inför kvällen?
Jag ska ge dig en snabb lektion.
Hon heter Adèle, precis som hans dotter.
Hans dotter?
Adèle Hugo, Victor Hugos dotter.
Tjejen som tog livet av sig, galningen.
Adèle gillar
dikterna som han skrev
efter att hans andra dotter, Léopoldine, dog.
Hon drunknade. Hänger du med?
Okej.
Hämta den där lilla läderboken där borta.
Med orange omslag.
-Den här? -Nej, bakom dig.
-Där? -Ja, den där.
-Rör dig inte. -Varför inte?
Böj dig ner.
Kom hit, jag ser inte.
-Säg det då. -Okej.
Böj dig ner.
Mer.
Du tappar håret.
-Jag vet. -Inte mina gener.
Du har inte ärvt det av mig. Jag pudrar över det.
-Vad? Är du galen? -Nej.
Jag är noggrann och professionell. Hon måste få valuta för pengarna.
-Vad kostar det? -Åttahundra.
-Åttahundra? -Ja.
Åttahundra...
Och om jag inte klarar det?
Vad menar du?
Om jag inte kan...
Det skulle inte förvåna mig. Men så gammal är du inte.
-Här. -Vad är det?
Hjälp på traven. Ta två.
Ha en trevlig kväll.
Le, så jag får se.
Bättre kan du. Du ser spänd ut.
Le inte som en skyltdocka.
Jag vill se ett intelligent leende, ett snett leende.
Le med läpparna och ögonen.
Kisa med ögonen.
Inte illa. Lite läskigt, men bättre.
Ring inte på. Hon blir rädd då.
Kommer du i tid, och det bör du, knacka två gånger.
Hon kommer att spela borgarfru, svara med gäll röst.
Ja? Jag kommer!
Du klarar dig fint. Du är hemma. Du är redan inne i henne.
Du hör henne närma sig.
Du kan nästan känna parfymen hon har burit i 200 år,
för bara så att du vet,
det är ingen gymnasietjej.
-God dag. -God kväll.
Ursäkta, god kväll.
-Stig på. -Tack.
Ska jag ta av skorna?
-Ursäkta? -För mattornas skull.
De klarar sig.
Men kom in nu. Stå inte där som ett bud.
Allt väl?
Du verkar nervös.
Nej då.
Jag trodde att du skulle vara mer...
Proper?
Ja.
Förhoppningsvis inser du snart att jag inte är det.
Fan också! Jag tände brasan, men den har slocknat.
-Vill du ha hjälp? -Jag tar hand om det.
Jäklar.
Är det verkligen en Henri Robert?
George Sand gav Chopin den klockan.
Visaren stannade när han dog.
Den kostar en slant.
"En slant"?
-Jaha, dyr. -Dyr, ja.
Jag fick den av min man.
Varje gång han var otrogen fick jag en present.
De här två keruberna kallade jag René och Martine.
Efter René Monorys fru, sekreteraren. Två års knullande.
Med Martine alltså, inte René.
Det här pianot
kallar jag Ruth.
Inte ett så musikaliskt namn.
Men det hette översättaren han satte på på flyget till Prag.
Jag tjänade en förmögenhet på hans otrohet.
Så får jag nog fart på den.
Vad gör du?
Vad jag vill.
Ta för dig, Lucien.
Det är Prunier-kaviar. Det dör du inte av.
Hon kommer att kalla dig Lucien. Det var hennes litteraturlärare.
Det är därför hon är besatt av Musset och Victor Hugo.
Jag äter den som den är och en rejäl hög. Vissa vill ha potatis till.
Vad smaskigt med potatis.
Tänk på ordvalet.
Överdriv inte, men välj dina ord väl.
Gillar du poesi?
-Ja, verkligen. -Vad för slags poesi?
Victor Hugo...
Jaha, romantikerna.
Bara Victor Hugo.
Alltså romantikerna.
Ja.
Idag kritiserar folk hans stil.
Men vilket geni.
Varje halvvers är en örfil.
Låter man sig svepas med blir verserna som en dans.
Som en vals.
Det är sant.
Du har rätt, det är...
Det där finns alltid i Hugos verk. Alla hans dikter...
Det är som...
Ja, som en dans.
"I morgon i gryningen, när landsbygden ljusnar,
-"skall jag resa..." -Nej.
Snälla, inte den. Den är banalt populär.
Du sa två fel på en och en halv rad.
"Landsbygden vitnar", på vintern.
-"Ljusnar" fungerar inte. -Javisst, "vitnar" ska det vara.
-Gillar du Victor Hugo? -Ja.
Han är skitbra.
Super.
-Super? -Ja.
Ursäkta mig.
Det finns...
Det finns en vacker dikt av Victor Hugo,
som enligt min mening sammanfattar hans verk...
Victor Hugos.
Den börjar så här...
"O poet, dina sånger, eller vad du kallar dem,
"skulle se bättre ut om du tömde dem.
"Skogar... Skogar har suckar,
"men de har även visselpipor.
"Det azurblå lyser när glädjen ibland sliter sönder det.
-"Olympen..." -Sluta, det är meningslöst.
Det är som högläsning, utan känsla.
Vi dricker upp flaskan, sen kan du gå.
Att höra sånt är som att älska med en klädhängare.
Hallå?
Sophie! Hur mår du, gumman?
Nej, jag är ensam.
Jag tittar på en dålig film med en dålig skådis.
Filmindustrin har förändrats. Tänk att folk betalar för sånt.
Hon är en gammal kund. Du träffade henne när du var liten.
Då var hon rödhårig och redan otroligt elegant.
Ja, älskling? Jag kommer hem sent.
Sluta!
Brigitte och jag ska på teater.
Mariannes nycker. Jag älskar den pjäsen.
Jag med.
"Förtvivlad är den som i sin ungdom
"ger sig hän åt hopplös kärlek."
Jag måste lägga på.
Vad bra du är på att kyssas.
-Jag är ledsen. -Var inte det.
Kyss mig igen.
Om hon gillar dig och tar med dig till sängen,
se in i hennes blå ögon. De har behållit sin ungdom.
Lucien! Min lilla Lucien.
-Säg att du älskar mig. -Jag älskar dig.
Det finns inget vackrare än en kvinna som ger sig hän och njuter.
Jag har misslyckats i livet.
Jag var dålig i skolan och gjorde inte karriär.
Jag svek de flesta av mina vänner.
Jag lyckades inte behålla din mamma. Jag var en dålig far.
Om jag trott på Gud hade jag varit rädd för helvetet.
Det enda jag har,
det enda jag ska ta med mig i graven,
är Magalis leende.
Det lyste upp mina kalla nätter.
Jag hör på.
Marie-Claudes ömhet...
Den dansade över mina problem,
sängen blev ett paradis.
Hon kunde ge mig allt...
Löften, hopp, självmord.
Åh, Marie-Claude...
Adèles charm,
varje leende var en dikt.
Vad är det här för bok?
Det lilla jag vet är tack vare den kvinnan.
Det är jag. Jag har handlat en massa på marknaden.
Esthers ärlighet,
det förföriska sättet hon skällde ut mig på.
Agnès utbrott... Hon var en syster, en lärare
och en älskarinna.
Jag har aldrig gillat...
Jag kände mig som hemma inför hennes gester.
Ring inte mer!
Sarahs egenhet. Hon kunde inte spela piano,
men drömde om att vara Barbara. Jag lyssnade på henne i timmar
när hon hamrade på pianot och trodde hon var Debussy.
Jacques.
Din mammas skönhet.
Alphonse sover.
Din mammas skönhet,
den drömmer jag fortfarande om.
I hennes skönhet fanns doften av alla andra,
även de som kom efter.
Det är alla dessa kvinnors magi
som gjort mitt liv mindre värdelöst.
Vad heter du? Vad heter du på riktigt?
-Alphonse. -Alphonse...
Undertexter: Gabriella Ekbom
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir