Stůj!
Kdo je?
-Trápí tě něco? -Všechno.
Trápí mě všechno, Franzi. Já...
Jsem uvězněná v pokoji, který nesnáším, a...
Mám strach.
Pořád se strachuju, že tě zabijou,
že zabijou mého bratra.
Bez ohledu na to, co se stane, přijdu o všechno!
Přestaň! Posloucháš mě?
Nesnáším tuhle válku.
Nesnáším Hitlera, Německo a Francii.
Jsi jediná, pro koho bych se obětoval.
Ty jsi moje země, Madeleine.
Moje vlajka.
Už nejde jen o mě.
Otevřete!
Hlásíme se z Londýna
se šestou zprávou z BBC.
S Françoise na Victora Huga zapomeň.
Jestli jí předneseš báseň, hodí po tobě toustovač.
Françoise má ráda mužskou dominanci. Na rozdíl od tvý ženy.
-Ale no tak. -Myslím to vážně.
Françoisiny představy jsou ze starý školy.
-Ruku na její zadek a zavel, ať sklapne. -Fajn.
-A při sexu? -To samý.
Všechno dělá ona.
Au!
Promiň.
Tak jo, ukaž se mi.
Dobře.
-Stůj vzpřímeně. -Stojím vzpřímeně.
Řekni „Ať žije Francie“.
-Prosím tě... -Řekni to!
Ať žije Francie.
No tak! Ať žije Francie!
Ať žije Francie!
Povstaňte, děti vlasti
Ten slavný den...
Co jsi řekl ženě?
-Co tím myslíš? -Když nebudeš spát doma.
Nikdy jsem v Nancy nebyl.
Je tam hezky.
Ve kterém hotelu budeš?
Nevím, ten prodej má na starosti Bertin.
Grand Hôtel de la Reine? Hôtel de Guise?
-Myslím, že jo. -Vážně?
Je luxusní.
Padl jsi jim do oka.
Prodal jsem dvoje Patek Philippe, takže by mě nejradši zlíbali radostí.
Jsem na tebe pyšná.
Fakt, já...
Vypadáš skvěle.
Lépe než kdy předtím.
Vousy se ti nelíbily?
Líbily.
Ale ne ten, co je měl.
Přijdu pozdě, musím jít.
Jo, je čas.
Ukaž.
Nechal sis je?
Jistě.
To jediný mi tu nechala.
Miloval jsem ji, víš.
Nenávidím ji,
ale miloval jsem ji.
Tak jo, běž.
-Strč jí ho do krku. -Ano.
Zdravím, madam.
Dobrý den.
Gastone?
Jsi tady, zlato?
Mám pro tebe kuře.
Šla jsem do dvou krámů,
ale palmová srdce neměli.
Tady jsi, zlato.
Proč jsi mi neodpověděl?
Měl ses dobře?
Vážně?
Udělám ti čaj.
Jeden, nebo dva cukříky?
Žádný?
To je dobře. Myslíš to vážně, jsem na tebe pyšná.
Ne, nejsi tlustý, miláčku.
A navíc
na náš věk
vypadáš příliš dobře, lásko.
Řekni mi,
mluvil jsi s Mauricem o tom porcelánu?
A?
Vážně?
No ne...
Já tomu moc nerozumím,
ale určitě máš pravdu.
Dnešní soutěžící...
Vypadá to dobře. Co je to?
No tak, plukovníku! Je čtvrtek.
Jistě. Já hlupák.
Máte v dršťkách rád hodně česneku.
To protože máte vendéeské kořeny.
Vynikající.
-To není voda! -To je hruškovice.
Děje se něco, plukovníku?
Vůbec ne.
Jsem Francouz.
A ne jen tak nějaký Francouz.
Co to dělá?
Zdravíčko.
Můžu dojíst ty dršťky?
Muž vašeho postavení zvládne dělat dvě věci současně.
Zdravím, tady Alphonse. Nechte mi vzkaz.
Zmizíme a přesuneme se do pracháčský čtvrti,
vezmeme si Thierryho auto a zajistíme, aby nás nikdo neviděl,
vlítnem do pátýho patra, sbalíme prachy a mizíme.
-Všechno jasný? -Jo.
Posloucháte mě?
-Ten čokl... -Mluvím s tebou!
Co máš za problém?
Když mě nebudete poslouchat, poserete to.
-Posloucháme tě. -Fakt?
Co uděláte, až vejdete?
Jak to tam vypadá?
-Vejdeme... -Jo.
-Je tam předsíň. -Jo.
Nalevo je obývák.
Napravo, kreténe. Nalevo jsou hajzly.
Od obýváku nalevo je ložnice.
A pak?
V ložnici je postel a...
-To myslíš vážně, do prdele? -Co?
To je jasný, už jste viděli ložnici bez postele?
Někdy tam není. Ségra postel nemá.
Je to děvka.
-Drž hubu. -Nikdy tam nespí.
Držte huby.
Nech jeho ségru bejt. Marco, podívej se na mě.
-Co je v ložnici? -Je tam...
Sejf.
Kde je?
V prádelníku.
Ve skříni, idiote. Ve skříni!
Přestaň si hrát na realiťáka!
Jsi tupej, máš mozek na kaši, kurva.
Nedám 40 táců zombiemu, kterej nepozná rozdíl mezi skříní a prádelníkem!
Prádelník je jako prdel tvý mámy.
Cos to řekl? Ty zmetku!
Přestaň!
Brácho...
-Na, tady máš. -Do hajzlu!
Klid, brácho. My to zvládneme.
Nejsem tvůj brácha.
Chápeš? Nejsi můj brácha.
Zavři držku, do prdele. Nikoho nemám.
Chápeš? Nikoho nemám.
Chápu to.
Opravdu.
Samozřejmě.
Sbohem.
A takhle jsme přišli o 400 eur.
-Jak to myslíš? -Nezaplatí.
Udělal jsem, co jsem měl.
Znovu ti opakuju, že klientkám nejde o sex.
Dobře. Ale stejně to byla dřina.
Proč jsi jí přinesl kytky?
Kytky ne, jen jednu růži.
Co to je, plukovníku?
-Říkal jsem si... -O galantnosti nepadla řeč.
Chce důstojníka, který si tam chodí naplnit břicho a vyprázdnit koule.
To jsem udělal.
Ten plukovník má skutečnou předlohu.
Osvobodil tři vesnice a zabil 40 skopčáků.
Neměl čas sbírat fialky.
Promiň Nevěděl jsem to. Takže musím být hajzl?
Hajzl ne. Chlap ze starý školy.
-Uvařila mi. -A?
To je to, co chce. Vařit, pečovat o něj a dostat facku.
-Proč jsi jí poděkoval? -Bylo to opravdu vynikající, děkuji.
Ne, já to udělám.
-Je to těžké. -Jsi natvrdlej?
Už jsi někdy viděl důstojníka uklízet ze stolu?
Plukovníku...
-Umyl jsi i nádobí? -Jo.
Jestli chceš uklízet, tak si nos zástěru, ale není to tak výnosný.
A pak?
Šel jsi s ní do postele a políbil jsi ji na čelo?
Bylo mi jí líto.
Já ti to říkal, do prdele!
Přijde, nají se, udělá se a odejde.
Neděkuje jí!
Jo, ale to je...
Budeš si na to muset zvyknout.
V její generaci žádná Simone de Beauvoir nebyla.
Promiň.
Přestaň se omlouvat.
A když ses udělal,
chytl jsi ji za obličej a řekl...
Omlouvám se.
Bylo to moc rychlé, takže...
A co? Musela být polichocena.
Myslíš, že je na to ve svým věku zvyklá? Je jí 77!
No, má hezký obličej, není to...
Nedělej si naděje, už ji neuvidíme.
Dobře.
Ale není to tak zlý. Zítra to bude lepší.
O to se nebojím.
Zítřejší klientka ráda
sekýruje chlapy.
Jako tvoje žena tebe.
To je vtip.
Ne, není.
Jsem tu dřív. Měl bych být v Nancy až do zítřejšího večera.
Chceš spát tady?
-Dobrý? -Co?
-Jsi v pohodě? -Jo.
-Udělal jsem ti místo. -Díky.
-Tak. -To je lepší.
Ano.
To jsi dělával jako malej.
Tady. Vezměte jim tuhle složku. Je to důležité.
Dobře.
V úterý mohu předložit konečný návrh
zákona o uvolnění dopravy.
Díky, Aude.
Také jsem sepsala shrnutí projektu Valézy.
Pořád řešíme ten blbý tunel?
Rozhodla jsem se a prefekt mě podpořil.
Henri, co je na dnešek?
Říkal jsem si, že bychom mohli vyřešit zprávu KLM...
Co na to ministr?
Nečetl ji?
Ať si dá na čas.
Francouzi jsou trpěliví, jak všichni ví.
Aude, kávu, prosím?
-Kávu? -Já ne, děkuji.
-Ne, díky. -Ristretto pro Henriho.
Vypadáte ospale.
Tak a je to.
„Znovu vás vidím, má paní.
„Ze všech lásek mého srdce
„je ta vaše nejněžnější a nejdůležitější.
„Vzpomínáte si na náš příběh?
„Nosím jej v paměti.
„Bylo to, myslím, vloni v létě...“
-Ahoj. -Ahoj.
Jdeš přesně na večeři.
Změnila jsem program. Budu vařit v úterý, ty ve středu
a tak dále.
Posaď se.
Vypadá to skvěle.
Musím zase cestovat.
-Tos udělala všechno sama? -To je z Uber Eats.
Nemám čas. Prosím.
-Promiň. -To nic.
-Jak bylo v Nancy? -Fajn.
-Volala jsi mi? -Jo.
Zapomněl jsi tohle.
S občankou a kreditkou.
Jak sis bez toho poradil?
Jo, díky.
-Tady jsou. -Tak jak?
Poprosil jsem Bertina, aby mi půjčil.
A Hôtel de Guise?
Měli jste výhled na náměstí?
Ano, na náměstí bylo...
Promiň.
Nevím, co to se mnou je.
Co se děje, Margot?
Kde jsi byl, Alphonsi?
V Nancy ne, volala jsem do hotelu.
-Proč? -Nevím.
Instinkt. Mluvil jsi o tom tak divně.
Neumíš lhát.
Vypadáš jako idiot, když lžeš.
Jako právě teď.
Vyklop pravdu, nebo ti tam hodím lilek.
-Gigolo? Tvůj táta? -Jo.
Teď už moc ne.
Gigolo Jacques. No teda.
Čekala bych cokoli, ale tohle je šílený.
Zasranej Jacquesík.
Na tom vozíčku vypadá hrozně smutně.
Kdybys ho viděla, když mluví o ní. Je úplně jiný.
Takže co děláš?
Starám se o něj.
Koupu ho, ukládám ho do postele... Odsávám mu z nosu.
-Vážně? -Pomáhám mu cvičit.
První čtyři týdny jsou rozhodující.
Sám to nezvládne. Když mu nepomůžu, umře.
Ať už je jakýkoli, vychoval mě.
Je posledním pojítkem k matce.
Chápu to.
Promiň, měl jsem ti to říct.
Ne, je to moje chyba.
Jsem na tebe moc tvrdá, já vím.
Vyjíždím na tebe, dřív než mi stačíš něco říct.
Jsem vojenský spratek.
Dělám ty stejný chyby, který dělal táta.
Podívej se na mě, Alphonsi.
Možná nejsme dokonalej pár,
nemáme vášnivý noci,
ale jsme tým.
Líbí se mi, že v hloubi duše pro toho druhýho chceme to nejlepší.
Já fandím tobě, ty fandíš mně.
A to, co jsme si vybudovali,
máme díky tomu, že si důvěřujeme.
Slibuju, že na tebe budu hodná.
Vážně?
Ale slib mi,
a podívej se mi do očí,
že už mi nikdy nezalžeš.
Řekni, že mě miluješ!
Slib mi to.
Slibuju.
JACQUES Kde jsi? Jdeš pozdě!
To je on.
Zítra ho čekají testy a zjistí se, jestli bude moct chodit.
Chápu.
Můžu se osprchovat?
Bydlíš tady.
Myslel jsem, že mám něco s mozkem.
Něco se stalo, nevím kdy, ale...
Od té doby to bylo...
Zase v pořádku?
Ano. Nevím proč, ale je to tak.
Jste spokojený?
Víc než to, jsem...
Nadšený.
Je to, jako by mi někdo vytáhl
z hrdla trubku.
Nebo písek z očí.
-Jak se jmenuješ? -Nemám jméno.
-Nechceš mluvit? -Ne.
-Dáš mi ty prachy? -Teď?
Jo, teď.
Chci si ho vyhonit a dívat se na tebe.
Fajn.
Můžu se tě dotýkat?
Dělej, co musíš, a neptej se.
-Dobrý večer. -Dobrý večer.
-Máme rezervaci. Martha Drumondová. -Ano.
Tudy, prosím. Dáma tu ještě není.
Děkuji.
Máš štěstí, že dneska večer budeš s Marthou.
S ní je všechno jednoduché.
Vypni to, je to nechutné.
-Mně to nic nedělá. -Tak to vypni.
Má všechno naplánovaný.
Zamluvila stůl v Le Taillevent na 21:15.
Co si dáte?
-Díky, ale na někoho čekám. -Jistě.
Budu ti muset dát knírek.
Proč?
Její vysněnej chlap měl knír.
Nějakej blbec.
Scénář je celkem jednoduchej, je to žádost o ruku.
-Mimochodem, sundej si prsten. -Jo.
Koupila prsten, kterej jí dáš.
Podej mi ho.
Na krabičce je napsáno „Martha“.
-Martha? -Jo.
Podle velikosti prstenu pro ni peníze nejsou problém.
Promiň, že jdu pozdě. Tuhle čtvrť moc neznám.
To je teda něco. Co se děje?
Nevím, chtěl jsem...
stejně nádherné místo jako tvé oči.
A s dobrým jídlem.
-To je... -Nebuď upjatý jako oni.
-Přejete si objednat? -Ano.
Co si dám?
Šampaňské?
To rozhodně ne, smrdí ti po něm z pusy.
Budeme se líbat, to ti nemůžu udělat.
Dám si čistou whisky.
-Jakou? -Tu nejstarší.
-Já si dám to samé. -Díky.
Děkujeme.
Všichni tu jsou důležití jak prdel.
-Ahoj, lásko. -Ahoj.
Mluvil jsi se svým otcem?
Prosím?
Nechci s nimi tohle léto do Le Touquet.
Vážím si tvých rodičů a mám je ráda,
ale tu noční můru z minulého roku už nikdy víc.
Kam bys chtěla jet, miláčku?
Mluvili jsme o tom stokrát. Ty mě neposloucháš?
Raději se na tebe dívám.
Na Ravello! Na Itálii, protože to tam známe.
-Tak dobře. Na Itálii. -Na Itálii.
Na zdraví!
-Haló? -Tady...
Ráda slyším tvůj hlas.
Dala sis načas.
Ten den v tom kanclu něco přeskočilo.
-Jsem blázen? -Nevím.
Ty nevíš?
Myslím, že to nechci vědět. Hele.
-Musím jít. -Proč?
Do prdele.
Než si objednáš, musím ti něco říct.
-Nemůže to počkat? -Ne.
Je to důležité? Nemám ráda rozptylování, když čtu.
To asi nebude čokoláda.
Jestli je to to, co myslím, padni teď na koleno.
Takže...
Má lásko,
staneš se mou ženou?
Sedni si.
Martha bude zkoušet tvoji trpělivost.
-Co? -No tak. Claude, sedni si.
Dívají se, je to trapné.
Jak se říká, nedráždi hada bosou nohou.
Nevadí, že nevíš kudy kam, ona to taky neví.
Takže jsi pro tak nezapomenutelný okamžik vybral tohle místo?
Se smetánkou a babkama s pudly?
To je tak okouzlující.
-Poslouchej... -Ne, ty poslouchej.
Proto nechci jezdit k tvým rodičům
a proto jsem opustila Fabrice.
Tihle lidi jedí a přemýšlejí podle své třídy.
Omlouvám se.
Moje matka se unudila k smrti. Doufala jsem,
že muž, který mě požádá o ruku, mě bude znát tak dobře,
že mě nepožádá o ruku v hospici.
No...
Musím přiznat, že jsem trochu zmatený. Nevím...
-Chtěla jsi sem. -Já?
Já že jsem vybrala restauraci? O čem to mluvíš?
Přeplácanou labužnickou restauraci pro masožrouty?
Doporučujeme: konfitované vepřové žebírko,
telecí steak na smetaně. Jsem vegetariánka.
Zvedá se mi kufr, jen to čtu.
Promiňte?
Je vaše mrtvá ovce dostatečně upečená?
Neslyšíte, jak bečí?
Nesedí mi, není to moje velikost.
Vezmi si sestřenici, rodiče budou rádi.
Omlouvám se za ni.
Martho!
Alphonsi!
-Dobrý večer. -Z dálky
jsem vás skoro nepoznal.
-Jsem to já. -Změnil jste se.
-Jste takový elegán. -Ano.
To je Chloé, moje žena.
-Rád vás poznávám. -Zdravím.
-Milujete ho? -Prosím?
Ptám se, protože mu chci vlepit.
-Haló? -Odjela.
Já vím, klid. Je u nábřeží poblíž Place Dauphine.
-Fakt? -Neboj se. Udělej, co říkám.
-To bylo součástí plánu? -Běž. S Marthou není nic snadný.
-To je hustý. -Nádhera.
Kurva.
Nesahej na to.
Promluvím si s Louisem. Všechno vysvětlím
a pak na to můžeš sahat.
Poslouchám.
Ne před těma kreténama.
-Proč? -Co?
To je dobrý, chlapi.
Běžte, uvidíme se u Charlieho.
Hned běžte!
Vezmi si jednu do ruky.
Paráda, co?
Je hrozně těžká.
Ty sračko.
Co?
Polož ji. Sedni si a poslouchej mě.
Promiňte.
-Můžu? -Jo.
Máš pravdu. Chtěl jsem na tebe zapůsobit v tý podělaný restauraci.
Tak na mě nezapůsobíš.
-Já vím. -Neměl jsi mě nechat nastoupit do taxi.
Proč jsi neběžel?
To kvůli mně nezaběhneš pár metrů?
Vzhled je zase nejdůležitější.
Děsíš mě.
Kde je ten mladý kluk, který šel na uměleckou školu proti vůli rodičů?
Je přímo před tebou.
A miluje tě.
Nechceš se mě na něco zeptat?
Budeš...
-Ne! -Co?
Ten chlap na mě pořád zírá.
Co?
Ne, nezírá.
Proč ne? Nejsem snad typ ženy, na kterou chlapi zírají?
To jsi.
Je to nevyhnutelné, chápu to.
Budu muset ignorovat, že na tebe chlapi zírají.
A nechat to tak? To ti jejich úchylné pohledy nevadí?
-Miláčku... -Říkáš mi miláčku.
Necháš ho, aby mě pošpinil svým odporným chtíčem?
Zdravím. Promiňte.
Musím předstírat, že vás žádám, abyste se nedívali na tamtu dámu.
Co?
Na tamtu dámu u baru.
Vaše matka?
Ne, není to má matka.
Ale musím dělat, že na vás křičím za to,
že jste se na ni dívali.
Jeblo ti? Na tvoji starou čúzu jsem nečuměl.
-Takhle mluvit nemusíte. -Odprejskni, vole.
-Co? -Táhni do prdele!
-Nech toho. -Ty taky zmiz, ty stará bréco!
-Cos to řekl? -To nic.
Počkej. Jak jsi jí řekl?
Proč?
Je to láska mého života.
Co uděláš?
Co ti je?
Jsi normální?
Dost! Nech toho!
-Co je? -Dost!
Přestaň! Nech toho!
Takové vulgarismy opravdu nesnáším.
Nikdo se na mě nemůže podívat?
To jsem neřekl. Slyšelas, co řekl?
Podíval se na mě a co? Možná se mi to líbilo.
Jsem tvůj majetek? Jsme snad v 50. letech?
-Takové manželství mi nabízíš? -Aha.
Dobrou noc, jdu spát. Nechte si své peníze.
Ale ne.
To je nehorázné!
Omlouvám se. Promiň.
Nechápu to. Proč?
Bojím se, že tě ztratím.
Raději bych umřela, než abys odešel.
Když ho milujete, proč odmítáte jeho žádost o ruku?
Neodmítám ji, jen...
Chci, aby to bylo tak, jak jsem si vysnila.
Neberte si to zle, madam, ale pijete mi krev.
Líbí se mi, když mi říkáš „madam“.
Připomíná mi to dobu, kdy jsi za mnou chodil před Aldo.
Říkával jsi: „Dobrý večer, madam, jsem známý vaší sestřenice.
„Zítra pořádám piknik u jezera Saint-Cassien.“
Šli jsme si zaplavat. Byla zima.
Drkotaly mi zuby, tobě taky.
A řekla jsem...
Že nebydlím daleko.
A ať se u mě převlečeš.
Kam jdete?
Nebydlím daleko.
Jdeš?
Půjčím ti je, zařiď si svý věci.
Ale pamatuj,
že ti nevěřím. Nesnáším zmetky, jako jsi ty.
Bohatý děcka, který si hrajou na drsňáky v Air Maxech.
-Jsi jen buzna. -Cos to řekl?
Varuju tě, brácho. Přísahám bohu.
Ty mě varuješ?
Před čím?
Koho se tu snažíš zastrašit?
Varuješ mě? Mám tě odprásknout?
Poslouchej mě.
Opakuj po mně.
Zopakuješ všechno, co řeknu. Jasný?
Neslyšel jsem tě.
Jasný.
Jsem středostavovskej spratek,
co si hraje se zbraněma.
Do prdele. Jsem středostavovskej spratek, co si hraje se zbraněma.
Rád strkám péro chlapům do prdele.
Drž hubu, kurva!
-Řekni to. -Ne.
-To nikdy neřeknu. -Chceš ty zbraně?
Jo, ale nezopakuju to.
Řekni to.
Ne.
Dej mi šaty, usuším ti je.
-Co se děje? -Já jsem to věděla.
-Bylo to příliš dokonalé. -Co se děje?
Já věděla, že si mám dát pozor. Jste oba odporní!
-O čem to mluvíš? -O ní.
-O „ní“? -O tomhle.
Tenhle zapalovač jsem dala sestře k narozeninám.
Je pro tebe lepší.
Je tišší, náročnější a ženštější než já.
Tohle si vychutná, kluci mívali radši mě.
Budete spolu šťastní.
-Asi skočím. -Ne, Martho!
-Nepřibližuj se ke mně. -Martho!
Počkej.
-Martho. -Nepřibližuj se.
Dobře.
Kouří ti ho sestra dobře? Nepřekáží tam ten její předkus?
Takže tohle se stalo.
Nechal tě kvůli sestře?
Co sestra má, co já ne?
Nic. Jsem si jistý, že nic.
-Co? -Byl jsem zbabělec.
Vyděsila jsi mě a ty to víš.
Pojď ke mně.
Nepouštěj mě! Prosím!
-Mám tě pustit? -To není vtipné!
Vytáhni mě.
Zaplatila sis žádost o ruku.
Zeptám se znovu a řekneš ano.
-Jasné? -Jo.
-Slibuješ? -Ano, ale rychle!
-Staneš se moji ženou, kurva? -Ano!
-Neslyším tě. -Ano!
-Ne. Dost! -Co?
Dneska ne. Něco není v pořádku.
Kurva!
Tady.
-Říkal jsem ti, že je to s ní složitý. -To mi povídej.
-Ale nebyla to nuda. -Ne. Bohužel.
Nestěžuj si. Platí slušný prachy.
Nepřeháněj to s tím máslem.
Prosím tě. Jídlo je to jediný, co mi zbylo.
Není tak pozdě.
Máš něco?
Jako co?
-Posaďte se, plukovníku. -Mlč.
Prosím.
-Šlo všechno dobře? -Co je ti do toho?
Je to tvrdý jak bota, do prdele. Mám si snad na tom vylámat zuby?
-Omlouvám se. -Nesahej na to!
-Co už, sedni si. -Ano.
Na Françoise není nic příliš.
Je noční můra všech feministek.
Maso není dost propečený.
Budeš jen sedět a čumět na mě?
Pod stůl. Jsme ve válce, zapomnělas?
To je lepší.
Hodná holka.
Výborně. Jo.
Nezpomaluj, nejsi tak dobrá. Rychle. Šup.
Stálý tempo. Raz, dva. To je ono.
-Dobrý, seržante. -Důstojníku.
-Co je to za povyk? -Máme tu povyraženíčko se zrádkyní.
-Dostává, co si zaslouží. -Ustup.
Ihned ji pusťte.
Nebo to řeknu plukovníkovi!
Myslíš si, že by schválil takové barbarství?
Jméno, seržante.
Maurice Bergeron.
Sundej si kabát a dej ho té ženě.
Tý němčourský děvce?
Drž hubu! Dělej, co říkám.
Pohov.
Pojď se mnou.
Prosím.
Zasraná děvko!
Kolaborantko!
Píšu vám, abych vám řekla, že bez vás by můj život byl jiný.
Nikdy nezapomenu, co jste tu noc udělal.
Některé činy udrží vášeň i v těch nejchladnějších srdcích.
Celé roky jsem se ze všech sil snažila vést normální život.
Bez ohledu na to, jak lidi odsuzují moji minulost,
jsem milovala muže, kterého jsem si nevybrala,
uprostřed války, které nechtěl být součástí.
Tu noc, kdy jsi mě zachránil před tím zvěrstvem,
ve mně vzplanula vášeň.
Díky vrchnímu důstojníkovi ta dívka přežila.
Mladá dívka, která neví nic o bolesti, kterou přestála.
Chtěla bych vložit jeden z jejích úsměvů do této obálky
jako jasné znamení tvé lidskosti.
No, nebylo to úžasný.
Ale zlepšuješ se, moje malá Françoise.
-Děkuji, plukovníku. -Nemáš zač.
Kdo to je? Je rozkošná.
Nepoznáváte ji? To je moje matka a já.
Bez vás bych tu nebyla.
Děsivé.
Pan Milenec, haló.
-Dobrý večer. -To jste vy?
-Volám nevhod? -Vůbec ne.
Jsou jen tři ráno.
S vaším kolegou šlo všechno dobře.
-Skvělé. -A vám to nevadí?
Proč by mělo?
Vídáme se 20 let a vy mi sem pošlete cizího chlapa, který je dobrý...
Říkám, že to šlo dobře a...
A vám to nevadí?
Nejste chiropraktik.
Váš penis jsem měla v puse 842krát.
Vy jste to počítala?
Chodila jsem na vojenskou školu. Je to moje práce.
O co tu jde?
Platíte za službu.
Za postavu. Nic o mně nevíte.
Znám vás líp, než si myslíte.
Rozumím řeči vašeho těla, vašemu mlčení.
Nekupovala jsem si službu. Kupovala jsem si vás.
-Chybíte mi. -Dobře.
Ale nejsem k dispozici.
Proč? Kdo to je? O co jde?
O nikoho nejde.
Takže si chcete hrát? Setkám se s ním znovu. Vaše minus.
Nechoďte za mnou s prosíkem, až mě ztratíte.
Snížím sazbu na jedno procento.
-Na 75 desetin procenta. -Osmdesát.
A ta renovace?
Dostaneme na ni půjčku?
Záleží na typu renovace.
-Třicet tisíc. -Padesát tisíc!
Čtyřicet tisíc.
Jsi doma?
Promiň, že jsem tě vzbudil.
Kolik je?
Spi zase.
Je v pořádku?
Ne. O půl třetí ráno měl záchvat. Spi zase.
TOSKÁNSKO
Prosím, matka chce být sama. Děkuji.
Děkuji.
-Kam jdeš? -Nesahej na mě, ty ožralo!
Zabiju tě, mrcho!
Otevři!
Zkurvysyne.
Tvrdej ti je teď k ničemu.
Překlad titulků: Fabiána Tetamenti
Kreativní dohled Kristýna