Állj!
Ki az?
-Mi a baj? -Minden.
Minden tönkrement, Franz...
Egész nap itt kell kuksolnom, utálom...
és félek.
Állandóan attól félek, hogy megölnek,
vagy hogy a bátyám hal meg.
Nem számít, mi történik, mindent elveszítek!
Elég! Hallod, mit mondok?
Utálom ezt a háborút.
Utálom Hitlert, Németországot és Franciaországot.
Te vagy az egyetlen, akiért feláldoznám magam.
Te vagy a hazám, Madeleine.
A zászlóm.
Már nem csak rólam van szó.
Kinyitni!
Londonból jelentkezünk
a BBC hatodik híradásával.
Françoise-nak ne gyere Victor Hugóval!
Ha szavalni kezdesz neki, fejbe kólint a kenyérpirítóval.
Françoise a domináns férfit szereti. A nejeddel ellentétben.
-Ne már! -Komolyan beszélek.
Françoise fétise régimódi.
-Markolj a farába, és mondd, hogy pofa be! -Oké.
-És szex közben? -Ugyanez.
A nagy részét ő csinálja.
Ez fáj!
Bocsánat.
Na, hadd lássalak!
Oké.
-Húzd ki magad! -Kihúztam.
Mondd: „Éljen Franciaország!”
-Ne már... -Rajta!
Éljen Franciaország!
Lelkesebben! Éljen Franciaország!
Éljen Franciaország!
Előre ország népe, harcra
Ma diadal vár...
Mit mondtál a feleségednek?
-Hogy érted? -Miért nem alszol otthon?
Sosem jártam Nancyban.
Szép hely.
Melyik szállodában szállsz meg?
Nem tudom, Bertin foglalta.
Grand Hôtel de la Reine? Hôtel de Guise?
-Azt hiszem, az az. -Tényleg?
Puccos.
Akkor elégedettek veled.
Mióta eladtam két Patek Philippe-et, le akarnak smárolni.
Büszke vagyok rád.
De tényleg.
Remekül nézel ki.
Jobban, mint valaha.
Nem jött be a szakáll?
De igen.
Csak az nem, aki viselte.
Elkésem, mennem kell.
Igen, itt az idő.
Mutasd!
Megtartottad?
Igen.
Csak ezt hagyta itt.
Szerettem anyádat, tudod?
Gyűlölöm,
de szerettem.
Rajta, indulj!
-Dugd le a torkán! -Meglesz.
Jó napot, hölgyem!
Jó napot!
Gaston?
Itt vagy, drágám?
Hoztam neked csirkét.
Két boltot is megjártam,
de nem kaptam pálmaszívet.
Hát itt vagy, drágám.
Miért nem válaszolsz?
Jó napod volt?
Igen?
Készítek neked teát.
Egy cukor? Kettő?
Cukor nélkül? Nos...
Jó, hogy elhatároztad magad, büszke vagyok rád.
Dehogy vagy kövér, drágám!
Egyébként is,
a korodhoz képest
nagyon jól nézel ki.
Mondd,
beszéltél Maurice-szal a porcelánról?
Igen? És?
Tényleg?
Nahát!
Nem sokat tudok róla,
de igazad lehet.
A ma esti versenyzők...
Jól néz ki. Mi ez?
Micsoda kérdés, ezredes! Csütörtök van.
Hát persze. Buta kérdés.
Jó fokhagymásan szereti a pacalt.
A vendée-i gyökerei miatt.
Kitűnő.
-Ez nem víz! -Körtepálinka.
Valami gond van, ezredes?
Dehogy.
Francia vagyok.
És nem is akármilyen francia.
Mit csinál?
Hahó!
Megehetném a pacalt?
Egy ilyen magas rangú férfi elbír egyszerre két dologgal.
Tessék, itt Alphonse! Hagyj üzenetet!
Odaérünk a gazdag negyedbe,
megállunk az épület előtt, ellenőrizzük, hogy nem figyelnek,
felmegyünk, az ötödiken balra, fogjuk a zsetont, és lelépünk.
-Világos? -Igen.
Figyelsz rám?
-A kutya... -Hozzád beszélek!
Mi bajod van?
Ha nem figyelsz, elszúrjuk.
-Figyeltem. -Tényleg?
Mit csinálsz, miután bejutottál?
Mit kell tudni az épületről?
-Bemegyünk... -Igen.
-Van egy folyosó. -Igen.
A nappali balra van.
Jobbra, te seggfej! A vécé van balra.
A nappali után bal kéz felől van a háló.
És utána?
A hálóban van egy ágy, és...
-Szórakozol velem? -Mi van?
Jártál már valaha ágy nélküli hálószobában?
Persze, a húgomnak sincs ágya.
Mert egy ringyó.
-Fogd be! -Sosem alszik ott.
Fogjátok már be!
Hagyd békén a húgát! Marco, nézz rám!
-Mi van a hálóban? -Hát...
A széf.
Hol van?
A komódon.
A szekrényben, te segg! A szekrényben!
Ne játszd az ingatlanost!
Annyira ostoba vagy, hogy szerintem agyad sincs!
Egy szekrényt sem tudsz megkülönböztetni egy kredenctől!
Anyád a lelenc.
Mit mondtál? Te nyomorult!
Elég!
Tesó...
-Tessék. -Bassza meg!
Nyugi, tesó! Nem lesz gond, nyugi!
Nem vagyok a tesód.
Érted? Nem vagy a tesóm.
Fogd be a pofád! Nekem nincs senkim.
Vágod? Nincs senkim.
Értem.
Persze, világos.
Természetesen.
Viszhall!
Épp most dobtunk ki 400 eurót az ablakon.
-Hogy érted? -Nem fizet.
Elvégeztem a munkám.
Százszor megmondtam, hogy az ügyfeleket nem a szex érdekli.
Jó, de attól még kemény munka.
Miért vittél virágot?
Csak egy szál rózsát.
Ez meg mi, ezredes?
-Azt hittem... -Nem udvarolni kell neki!
Egy katonáról fantáziál, akit megetet és leápol.
Ez is történt.
Az ezredes egy valós személy.
Három falut szabadított fel, és 40 némettel végzett.
Nem volt ideje ibolyát szedni.
Sajnálom, nem tudtam. Akkor legyek seggfej?
Nem seggfej, csak régimódi fickó.
-Főzött nekem. -És?
Főzni szeret, meg gondoskodni rólad, hogy aztán jól elfenekeld.
-Miért köszönted meg? -Nagyon finom volt, köszönöm!
Majd én!
-Nehéz. -Megbolondultál?
Mióta szedi le az ezredes az asztalt?
Ezredes...
-El is mosogattál? -Igen.
Akkor vegyél kötényt, és takaríts, de az nem fizet ilyen jól!
Aztán mi történt?
Betakargattad, és megpusziltad a homlokát?
Megsajnáltam.
Pedig előre megmondtam!
Odamész, eszel, kielégülsz, majd eljössz!
Anélkül, hogy megköszönnéd!
Jó, de...
Hozzá kell szoknod, öregem.
Annak a generációnak nem volt Simone de Beauvoirja.
Sajnálom.
Ne kérj bocsánatot!
És mikor elmentél,
megfogtad az arcát, és azt mondtad...
Bocsánat, elnézést!
Kissé gyorsan történt, szóval...
Na és? Az neki csak bók!
Szerinted hozzá van szokva ehhez 77 évesen?
De szép arca van...
Felejtsd el, többé nem találkoztok!
Oké.
Nem történt tragédia, holnap majd jobban megy.
Nem aggódom.
A holnapi ügyfél
majd jól beléd rúg.
Mint a feleséged.
Csak viccelek.
Nem viccelsz.
Tényleg nem.
Korán hazaértem. Azt mondtam, holnap estig Nancyban leszek.
Itt akarsz aludni?
-Nem baj? -Mi?
-Jól vagy? -Igen.
-Csináltam egy kis helyet. -Köszi.
-Így. -Máris jobb.
Igen.
Gyerekkorodban is ezt csináltad.
Kérlek, vidd be ezt az aktát! Fontos.
Rendben.
Keddig bemutatnám a forgalom visszaszorításáról szóló törvényjavaslat
végleges tervezetét.
Köszönöm, Aude!
Valamint írtam egy összefoglalót a Valézy-projektről.
Még mindig az alagút van terítéken?
Döntöttem, és a prefektus is támogat.
Henri, mi van mára?
Foglalkozhatnánk a KLM jelentésével...
A miniszter úr mit gondol?
Nem olvasta?
Végül is ráérünk.
A franciák türelmesek, ezt mindenki tudja.
Aude, kávét kérnénk.
-Kávét? -Nem kérek.
-Nem, köszönöm. -Henrinak egy ristrettót!
Álmosnak tűnsz.
Nagyszerű.
„Hát újra láthatom, asszonyom!
„Kiket szívem szeret,
„közülük öné a leggyengédebb szeretet.
„Emlékszik történetünkre?
„Megőriztem emlékezetemben.
„Azt hiszem, tavaly nyáron volt.”
-Szia! -Szia!
Pont elkészült a vacsora.
Megváltoztattam a beosztást. Én főzök keddenként, te szerdánként,
és így tovább.
Ülj le!
De jól néz ki!
Megint el kell utaznom.
-Te főzted? -Rendeltem.
Nincs időm főzni. Tessék.
-Bocsánat. -Semmi baj.
-Milyen volt Nancyban? -Nagyon jó.
-Hívtál? -Igen.
Ezt itt felejtetted.
A személyiddel, hitelkártyáddal.
Hogy boldogultál nélküle?
Tényleg, köszönöm!
-De jó! -Hogy oldottad meg?
Bertin adott kölcsön.
Milyen volt a Hôtel de Guise?
A térre nézett a szobád?
Igen, a térre, és láttam...
Bocsánat.
Nem tudom, mi ütött belém.
Mi a baj, Margot?
Hol voltál, Alphonse?
Nem Nancyban, felhívtam a hotelt.
-Miért hívtad fel? -Nem tudom.
Volt egy megérzésem, miután meséltél az útról.
Nem tudsz hazudni.
Ostoba fejet vágsz, mikor hazudsz.
Mint most.
Mondd el az igazat, vagy hozzád vágom a padlizsánt!
-Dzsigoló? Az apád? -Igen.
Vagyis most már nem az.
Jacques, a dzsigoló. Jézusom!
Sok mindenre számítottam, de erre nem.
A hülye Jacquot!
Szomorú látvány a kerekesszékben.
Ha látnád, milyen, mikor anyámról beszél... Egész más.
És te mit csinálsz?
Gondoskodom róla.
Megfürdetem, ágyba fektetem... Segítek kifújni az orrát.
-Tényleg? -Segítek a gyakorlatokban.
Az első négy hét a legfontosabb.
Egyedül nem boldogul. Ha nem segítek neki, meghal.
Nem tökéletes, de mégis ő nevelt fel.
Ő az utolsó kapocs, ami anyámhoz köt.
Megértem.
Sajnálom, el kellett volna mondanom.
Nem, az én hibám.
Túl kemény vagyok veled, tudom.
A torkodnak ugrom, mielőtt bármit mondhatnál.
Látszik, hogy apám katona.
Ugyanazokat a hibákat követem el, mint ő.
Nézz rám, Alphonse!
Talán nem mi vagyunk a tökéletes pár,
és nincs már olyan lángolás,
de egy csapat vagyunk.
Azt szeretem bennünk, hogy a legjobbat akarjuk egymásnak.
Én támogatlak, és te is támogatsz engem.
Amit felépítettünk,
az kölcsönös bizalmon alapul.
Ígérem, hogy kedvesebb leszek.
Tényleg?
De ígérd meg,
a szemembe nézve,
hogy többé nem hazudsz nekem!
Mondd, hogy szeretsz!
Ígérd meg!
Ígérem.
JACQUES Merre vagy? Elkésel!
Ő az.
Holnap dől el, hogy fog-e tudni újra járni.
Értem.
Lezuhanyozhatok?
Hiszen itt laksz.
Azt hittem, az agyammal van valami.
Valami elromlott, nem tudom, mikor, de...
Azóta...
Újra működik?
Igen. Nem tudom, miért, de igen.
Élvezi?
Finoman fogalmaz, én...
Imádom.
Mintha valaki kihúzta volna
a csövet a torkomból.
Mintha újra látnék.
-Mi a neved? -Nincs nevem.
-Nem akarsz beszélgetni? -Nem.
-Kérem a pénzt. -Most?
Igen, most.
Inkább kiverném, miközben nézlek.
Oké.
Megérinthetlek?
Tőlem, csak ne kérdezősködj!
-Jó estét! -Jó estét!
-Martha Drumond néven foglaltam. -Igen.
Kövessen! A hölgy még nem érkezett meg.
Köszönöm.
Szerencsés vagy, hogy találkozhatsz Marthával.
Nem vacakol ez a nő.
Kapcsold ki, ez undorító!
-Nincs hatással rám. -Akkor kapcsold ki!
Mindent elintézett.
A Le Taillevent-ba foglalt asztalt 21.15-re.
Hozhatok valamit?
-Köszönöm, még várok valakit. -Rendben, uram.
Bajuszt kell viselned.
Miért?
A férfi, akiről fantáziál, bajszos.
Valami gyökér.
Egyszerű a feladat: kérd meg a kezét!
-Vedd le a gyűrűd! -Rendben.
Az eljegyzési gyűrűt is megvette.
Hozd csak ide!
A dobozon „Martha” felirat áll.
-Martha? -Igen.
A kő méretéből egyértelmű, hogy a pénz neki nem számít.
Elnézést a késésért, nem ismerem a környéket.
Nem semmi ez a hely! Mi az alkalom?
Nem is tudom, olyan helyet akartam,
ami vetekszik a szemed csillogásával.
És ahol jól is főznek.
-Nos... -Ne feszülj be, mint ezek!
-Hozhatok önöknek valamit? -Igen.
Mit igyunk?
Pezsgőt?
Nem, attól büdös lesz a száj.
Csókolózni fogunk. Azt nem lehet büdös szájjal.
Egy whiskyt kérek.
-Milyet? -A legöregebbet.
-Én is. -Köszönöm.
Köszönjük.
Itt mindenkinek karót dugtak a seggébe.
-Szia, szerelmem! -Szia!
Beszéltél az apáddal?
Tessék?
Idén nyáron nem akarok velük nyaralni Le Touquet-ben.
Tisztelem és szeretem a szüleidet,
de nem akarom még egyszer átélni ezt a rémálmot.
Hová mennél inkább, drágám?
Már százszor megbeszéltük. Nem figyeltél?
A szépséged elterelte a figyelmem.
Az olaszországi Ravellóba. Már jártunk ott.
-Jó. Igyunk Olaszországra! -Olaszországra!
Fenékig!
-Halló? -Szia...
Jó hallani a hangodat.
Nem sietted el a hívást.
A minap történt valami a bankban.
-Vagy csak képzelem? -Nem tudom.
Nem tudod?
Azt hiszem, nem akarom tudni. Oké...
-Mennem kell. -Miért?
A fenébe!
Mielőtt rendelnénk, valamit el kell mondanom.
-Nem várhat? -Nem.
Fontos? Utálom, ha olvasás közben félbeszakítanak.
Úgy látom, ez nem csokoládé.
Ha ez az, amire gondolok, akkor térdelj le!
Szóval...
Szerelmem,
leszel a feleségem?
Ülj le!
Martha próbára teszi majd a türelmedet, fiam.
-Mi az? -Rajta, Claude, ülj le!
Mindenki minket néz, égő.
Ahogy mondani szokták, ne ébreszd fel az alvó oroszlánt.
Ha nem tudod, mit akarsz, ő sem fogja tudni.
Ezt a helyet választottad erre a jelentős pillanatra?
Sznobokkal és pudlis öregasszonyokkal körülvéve?
Milyen romantikus!
-Figyelj... -Nem, te figyelj!
Ezért nem akarok a szüleiddel lenni,
és ezért hagytam el Fabrice-t.
A társadalmi rangjuk diktálja, mit egyenek és gondoljanak.
Sajnálom.
Végignéztem, ahogy anyám belehal az unalomba. Reméltem,
hogy a férfi, aki megkéri a kezem, elég jól ismer ahhoz,
hogy ne egy halottasházban kérjen meg.
Nos...
Bevallom, kissé összezavarodtam. Nem tudom...
-Te akartál idejönni. -Én?
Én választottam az éttermet? Miről beszélsz?
Ezt a puccos, húsételekre specializálódott helyet?
A séf ajánlata: konfitált oldalas,
krémes borjústeak. Vegetáriánus vagyok!
Már az étlaptól rosszul vagyok.
Elnézést!
Eléggé átsült a döglött birka?
Nem hallja, hogy béget?
Nem jó, nem az én méretem.
Vedd el az unokatestvéredet! A szüleid örülni fognak.
Elnézést kérek.
Martha!
Alphonse!
-Jó estét! -Tudtam, hogy te vagy az.
Alig ismertelek fel.
-Én vagyok az. -Megváltoztál.
-Milyen elegáns vagy! -Igen.
Chloé, a feleségem.
-Örvendek! -Jó estét!
-Szerelmes belé? -Tessék?
Mert pofon akarom vágni.
-Igen? -Elment.
Tudom, nyugi. A rakparton van a Place Dauphine közelében.
-Tényleg? -Ne aggódj, tedd, amit mondok!
-Ez is a terv része? -Menj! Marthával semmi sem egyszerű.
-Őrület! -Gyönyörű.
Baszki!
Ne nyúlj hozzá!
Beszélek Louis-val. Mindent elmagyarázok.
Utána hozzáérhetsz.
Figyelek.
Nem a barmok előtt.
-Miért? -Mi van?
Tipli, srácok!
Menjetek! Charlie-nál találkozunk.
Induljatok!
Válassz egyet, öreg!
Nem rossz, mi?
Rohadt nehéz.
Mert béna vagy.
Mi van?
Tedd le a fegyvert! Ülj le, és figyelj ide!
Elnézést!
-Szabad? -Persze.
Igazad van. Le akartalak nyűgözni azzal a szar étteremmel.
Nem azzal tudsz lenyűgözni.
-Tudom. -Utánam kellett volna jönnöd.
Miért nem futottál?
Nem szeretsz eléggé ahhoz, hogy fuss pár métert?
Mindig csak a látszat.
Megijesztesz.
Hol van a srác, aki szembeszállt a szüleivel, és művészetibe ment?
Itt áll előtted.
És szeret téged.
Nem akarsz kérdezni valamit?
Leszel a...
-Ne! -Mi az?
Az a fickó folyton bámul.
Tessék?
Nem is bámul.
Miért ne bámulna? Nem vagyok elég szép?
Dehogyisnem.
Elkerülhetetlen. Megértem.
Hozzá kell szoknom, hogy téged mindig bámulnak.
És nem teszel semmit? Nem zavarnak a perverz pillantások?
-Drágám... -Hagyjál!
Hagyod, hogy bemocskoljon a tekintetével?
Helló, bocs a zavarásért!
Úgy teszek, mintha megkérnélek, hogy ne bámuljátok azt a nőt.
Mi van?
Azt a nőt ott a bárnál.
Az anyád?
Nem.
De úgy kell tennem,
mintha lecsesznélek, hogy ne bámuljátok.
Bolond vagy. Rá sem néztünk a vén tyúkra.
-Azért ne beszélj így róla... -Tűnj innen!
-Mi? -Húzz a faszba!
-Elég ebből! -Tűnés innen, vén ribanc!
-Mit mondtál? -Semmit.
Nem, mit mondtál rá?
Miért?
Ő életem szerelme.
Mit fogsz csinálni?
Elment az eszed?
Mi a bajod?
Elég volt!
-Mi a bajod? -Elég!
Hagyd abba!
Nem beszélhetnek így veled.
Szóval senki sem nézhet rám?
Nem ezt mondtam. Hallottad, mit mondott?
Rám nézett, na és? Mi van, ha tetszett?
A tulajdonod vagyok? Még mindig az 50-es években élünk?
-A házasság is ilyen lesz? -Értem már.
Jó éjt, megyek aludni. Tartsd meg a pénzed!
Jaj, ne!
Nem hiszem el!
Sajnálom. Bocsáss meg!
Nem értem. Miért csináltad?
Féltem, hogy elveszítelek.
Inkább meghalok, mint hogy elhagyj.
Ha szereted, miért utasítod el?
Nem utasítom el, csak...
Azt akarom, hogy olyan legyen, mint ahogy megálmodtam.
Ne értse félre, hölgyem, de nem könnyű magával.
Tetszik, mikor „hölgyemnek” hívsz.
Eszembe juttatja az első találkozásunkat az Aldo kávézóban.
Azt mondtad: „Jó estét, hölgyem, az unokatestvére barátja vagyok.
„Szerveztem egy pikniket holnap a Saint-Cassien-tónál.”
Úsztunk is. Hideg volt.
Mindketten vacogtunk.
És azt mondtam...
„Közel lakom.
„Gyere, öltözzünk át nálam!”
Hová mész?
Közel lakom.
Jössz?
Kölcsönadom a cuccot, te elintézed, amit kell.
De figyelmeztetlek.
Nem bízom benned. Nem bírom a magadfajtákat.
Gazdag fiúk, akik Air Maxben keménykednek.
-Egy kis buzi vagy. -Mit mondtál?
Figyelmeztetlek, tesó. Esküszöm.
„Figyelmeztetlek”?
Mire?
Azt hiszed, megijesztesz?
Figyelmeztetsz? Golyót akarsz?
Figyelj rám!
Ismételd utánam!
Szóról szóra, oké?
Nem hallom.
Oké.
Csak egy elkényeztetett kölyök vagyok,
aki stukkerekkel bohóckodik.
Csak egy elkényeztetett kölyök vagyok, aki stukkerekkel bohóckodik.
Szeretem bedugni a pöcsöm más férfiak seggébe.
Fogd be a pofád!
-Halljam! -Nem.
-Eszemben sincs! -Akarod a fegyvereket?
Igen, de akkor sem ismétlem meg.
Halljam!
Nem.
Add a ruhád! Megszárítom.
-Mi a baj? -Tudtam.
-Túl szép volt, hogy igaz legyen. -Mi az?
Éreztem, hogy óvatosnak kell lennem. Szörnyetegek vagytok.
-Miről beszélsz? -Róla.
-De kiről? -Erről.
Ezt az öngyújtót én vettem a húgom születésnapjára.
Ő jobban illik hozzád.
Csendesebb, igényesebb és nőiesebb.
Kárörvendeni fog. A fiúknak mindig én tetszettem.
Boldogok lesztek együtt.
-Inkább kiugrom. -Ne, Martha!
-Ne gyere a közelembe! -Martha!
Várj!
-Martha! -Ne gyere közelebb!
Nem megyek.
Jól tud szopni? Nincsenek útban a kapafogai?
Erről van szó?
A húgodért hagyott el?
Mit tud, amit én nem?
Semmit. Biztos vagyok benne.
-Mi az? -Gyáva voltam.
Megijedtem tőled, és ezt te is tudod.
Gyere ide!
Húzz fel, kérlek!
-Engedjelek el? -Ez nem vicces!
Húzz fel!
Lánykérésért fizettél.
Újra felteszem a kérdést, és igent mondasz.
-Oké? -Oké.
-Megígéred? -Igen, de siess!
-Leszel a feleségem? -Igen!
-Nem hallom. -Igen.
-Ne, állj! -Mi az?
Ma este nem jó. Valami nem stimmel.
Te jó ég!
Tessék.
-Mondtam, hogy nem könnyű eset. -De nem ám.
-Legalább nem unatkoztál. -Sajnos nem.
Ne panaszkodj! Jól fizet.
Óvatosan a vajjal!
Kérlek, az evés az egyetlen örömöm.
Még nincs olyan késő.
Nincs más munka?
Hogy érted?
-Üljön le, ezredes! -Fogd be!
Tessék.
-Minden rendben volt? -Mit érdekel?
Kemény, mint a cipőtalp. Azt akarod, hogy kitörjön a fogam?
-Bocsánat. -Ne nyúlj hozzá!
-Megeszem. Ülj le! -Rendben.
Françoise-nál nem lehet kihúzni a gyufát.
Ő minden feminista rémálma.
Nem sült át rendesen.
Csak ülsz ott, és bámulsz?
Munkára, háborúban állunk, rémlik?
Ez az.
Jó kislány.
Jól csinálod.
Ne lassíts, annyira nem vagy jó! Gyorsíts szépen!
Ütemesen csináld! Ez az!
-Jó estét, őrmester! -Jó estét!
-Mi ez a lárma? -Egy német szajhájával szórakozunk.
-Megkapja, amit érdemel. -Félre az útból!
Azonnal engedjétek el!
Vagy szólok az ezredesnek.
Vajon mit szólna az ilyen barbár viselkedéshez?
A nevét, őrmester!
Maurice Bergeron.
Vegye le a kabátját, és terítse a hölgyre!
A német szajhájára?
Pofa be! Tegye, amit mondok!
Elmehet.
Jöjjön velem!
Kérem.
Büdös ribanc!
Kollaboráns!
Azért írok, hogy elmondjam, maga nélkül egész más lenne az életem.
Sosem felejtem el, mit tett értem akkor este.
Egyes tettek a legjegesebb szívet is felmelegítik.
Évekig próbáltam normális életet élni.
Nem számít, mások hogyan ítélik meg a múltamat,
szerelmes lettem valakibe, akit nem én választottam,
egy háború közepén, amelynek nem akart részese lenni.
Azon az éjszakán, mikor megmentett,
ennek a szenvedélynek a gyümölcsét hordoztam.
A főparancsnoknak köszönhetően megszülethetett a kislányom.
Cseperedik, de mit sem tud a fájdalomról, amit túlélt.
Ha tehetném, mellékelném kedves mosolyát
a maga emberségének jeléül.
Jónak nem mondanám.
De egyre ügyesebb vagy, Françoise.
-Köszönöm, ezredes. -Szívesen.
Ki ez a szép nő?
Nem ismeri fel? Az édesanyám és én.
Maga nélkül most nem lennék itt.
Érdekes.
Halló, itt Mr. Love!
-Jó estét! -Te vagy az?
-Rosszkor hívlak? -Dehogy.
Még csak hajnali három óra van.
Minden jól alakult a kollégáddal.
-Akkor jó. -És nem bánod?
Miért bánnám?
Már 20 éve találkozgatunk, erre küldesz egy idegent...
Szerintem jól ment, és...
Nem zavar?
Nem egy csontkovács vagy.
Eddig 842-szer vettem a számba a farkad.
Számon tartod?
Katonai iskolába jártam. Szakmai ártalom.
Mi a baj?
Egy szolgáltatásért fizetsz.
Egy karakterért. Semmit sem tudsz rólam.
Jobban ismerlek, mint gondolnád.
A testbeszéded, a hallgatásod árulkodó.
Nem egy szolgáltatásért fizettem, hanem érted.
-Hiányzol. -Oké.
De most nem érek rá.
Miért? Ki az? Mi az?
Senki.
Játszani akarsz? Akkor újra találkozom vele. A te bajod.
De ne sírj, ha elveszítesz!
A kamatlábat 1%-ra csökkentem.
-0,75%. -0,80%.
És a felújítás?
Kaphatok rá kölcsönt?
A felújítás típusától függ.
-Harmincezer. -Ötvenezer!
Negyvenezer.
Te vagy az?
Bocs, ha felébresztettelek!
Hány óra van?
Aludj csak!
Jól van?
Nem igazán. Hajnali fél háromkor rohama volt. Aludj!
MONTALCINO, TOSZKÁNA
Anyám egy kis magányra vágyik. Köszönjük!
Köszönjük!
-Hová mész? -Ne érj hozzám, te alkesz!
Kinyírlak, ribanc!
Nyisd ki!
Rohadt szemétláda.
Többé már senkit nem bánthatsz vele.
A feliratot fordította: Kuruc Eszter Borbála
Kreatív supervisor Gömöri János