ОВІЛЛАР, 1944 РІК
Ані руш!
Хто там?
- Що не так? - Усе.
Усе не так, Франце. Я…
Я стирчу в цій кімнаті, яку ненавиджу. Мені…
Мені страшно.
Я боюся, що тебе вб'ють,
що вб'ють мого брата.
Що б не трапилось, я втрачу все!
Припини! Ти мене чуєш?
Я ненавиджу цю війну.
Я ненавиджу Гітлера, Германію, Францію.
Ти єдина, заради кого я ладен померти.
Ти моя країна, Мадлен.
Мій стяг.
Зараз мова не тільки про мене.
Відчиніть!
В ефірі з Лондона
вечірній випуск новин BBC.
З Франсуазою забудь про Гюго.
Будеш їй вірші читати — вона в тебе тостер жбурне.
Франсуаза любить коритися. Вона не як твоя жінка.
- Припини. - Я серйозно.
Фантазія Франсуази доволі старомодна.
- Шльопни її і скажи, щоб замовкла. - Добре.
- А під час сексу? - Те саме.
Вона все зробить сама.
Ай!
Пробач.
Дай я на тебе гляну.
Так.
- Стій спокійно. - Я стою.
Хай живе Франція.
- Облиш… - Кажи!
Хай живе Франція.
Голосніше! Хай живе Франція!
Хай живе Франція!
Повстаньте, сини вітчизни
Дні славетні…
Що ти сказав дружині?
- Тобто? - Чому ти не ночуєш вдома.
Я ніколи не був у Нансі.
Там гарно.
В якому ти будеш готелі?
Не знаю, номер бронював Бертен.
«Гранд Отель де ла Рен»? «Отель де Гіз»?
- Котрийсь з них. - Справді?
Вишукано.
Вони цінують тебе.
Відколи я продав два годинники Patek Philippes, мене на руках там носять.
Я пишаюся тобою.
Справді, я…
Виглядаєш неймовірно.
Ти дуже гарний.
А як же моя борода?
Вона чудова.
Але тобі не личила.
Мені вже час, інакше спізнюся.
Так, справді.
Покажися.
Ти його носиш?
Завжди.
Єдине, що вона лишила.
Знаєш, я кохав її.
Зараз ненавиджу,
але тоді кохав.
Гаразд, іди.
- Запхни його їй у горлянку. - Гаразд.
Вітаю, пані.
Вітаю.
Ґастоне?
Ти тут, любий?
Я купила для тебе курку.
Була у двох магазинах —
серцевини пальми ніде немає.
Ось де ти, коханий.
Чому не відповідав?
У тебе був хороший день?
Так?
Я заварю тобі чаю.
Одна ложка цукру? Дві?
Без цукру? Гаразд.
Це добре. Я так пишаюся тобою.
Ні, ти не товстий, любий.
До того ж, як ти знаєш,
ми з тобою вже не молоді.
Але по тобі цього не скажеш.
Скажи мені,
ти говорив з Морісом про порцеляну?
Так? І що?
Справді?
Що ж…
Ти знаєш, я в цьому не експерт,
але я впевнена, що ти правий.
Наші сьогоднішні учасники…
АЛЬФОНС
Виглядає смачно. Що це?
Полковнику, сьогодні ж четвер.
Звісно. Який я дурний.
Вам подобається рубець з часником.
Це ваше вандейське коріння.
Неперевершено.
- Це не вода! - Персиковий лікер.
Якісь проблеми, полковнику?
Жодних.
Я француз.
Не такий, як інші.
Що вона робить?
Ку-ку.
Можна мені доїсти?
Чоловік вашого рангу може робити дві справи одночасно.
Це Альфонс. Залиште, будь ласка, повідомлення.
Виходимо, ідемо у багатий район,
зупиняємось перед будинком, озираємось,
піднімаємось на п'ятий, беремо гроші і зникаємо.
- Все гаразд? - Так.
Ти мене слухаєш?
- Собака… - Я з тобою розмовляю!
Що з тобою не так?
Якщо не слухатимеш, виникнуть проблеми.
- Та ми слухаємо. - Справді?
Що ти робитимеш у квартирі?
Яке в тебе завдання?
- Ми заходимо… - Так.
- Там є коридор. - Так.
Вітальня ліворуч.
Праворуч, ідіоте. Туалет ліворуч.
За вітальнею, ліворуч, буде спальня.
І що там?
Ну, у спальні стоїть ліжко і…
- Ти знущаєшся? - А що?
Ти спальню без ліжка бачив колись?
У декого ліжка немає. У моєї сестри, приміром.
Вона шльондра.
- Стули писок. - Вона не ночує вдома.
Замовкни.
Облиш його сестру. Марко, поглянь на мене.
- Що у спальні? - Там…
Сейф.
Де він?
У шифоньєрі.
У шафі, придурок. У шафі!
Ти що, агент з нерухомості?
Який же ти тупий, у тебе каша замість мізків.
Я не віддам 40 штук ідіоту, який шифоньєр від шафи не відрізняє.
Його мати гола ходить.
Що ти сказав? Сучий син!
Годі!
Бро…
- Охолонь. - Чорт!
Спокійно, бро. Ми все зробимо.
Я тобі не бро.
Зрозуміло? Ти мені не брат.
Стули пельку. Немає у мене брата.
Зрозуміло? Немає.
Я розумію.
Так, звісно.
Авжеж.
До побачення.
Можеш попрощатися з 400 євро.
- Тобто? - Вона не заплатить.
Я виконав роботу.
Я ж казав тобі, що секс для клієнток — не головне.
Так. Та це все одно було складно.
Навіщо ти приніс квіти?
Не квіти, одну троянду.
Що це таке?
- Я подумав… - Я не казав, що це побачення.
Вона фантазує про того, хто набиває шлунок і спустошує яйця.
Це я і зробив.
Полковник — реальна людина.
Він звільнив три села і вбив 40 фриців.
Йому ніколи було зривати фіалки.
Пробач. Я не знав. То я мав поводитись як козел?
Не козел, а старомодний чоловік.
- Вона нагодувала мене. - І?
Їй це подобається: готувати, піклуватись, отримувати ляпаси.
- Навіщо ти їй подякував? - Було дуже смачно, дякую.
Ні, я сам.
- Воно важке. - Ти ідіот?
Бачив, щоб офіцер прибирав зі столу?
Полковнику…
- Ти що, і посуд помив? - Помив.
Тоді йди у посудомийники, а про гроші забудь.
А потім?
Ти відніс її у ліжко і поцілував у лоба?
Мені було її шкода.
Я тебе попереджав!
Ти приходиш, їси, кінчаєш і йдеш.
Не дякуєш.
Так, але це…
Тобі доведеться звикнути.
Це покоління не читає Симону де Бовуар.
Пробач.
Годі вже вибачатися.
А після оргазму
ти взяв її обличчя у долоні і сказав…
Пробачте, перепрошую.
Це сталося надто швидко, тому…
І що? Це їй лестило б.
Гадаєш, в неї це часто буває? Їй 77!
Але в неї миле личко, вона…
Забудь, ми її більше не побачимо.
Гаразд.
Але все не так погано. Завтра буде краще.
Я не хвилююся.
Клієнтці, яка буде в тебе завтра,
подобається принижувати.
Як і твоїй дружині.
Жартую.
Ні, не жартуєш.
Не жартую.
Я не можу повернутись так рано, я маю бути у Нансі до завтрашнього вечора.
Заночуєш тут?
- Усе гаразд? - Що?
- Ти як? - Добре.
- Я звільнив тобі місце. - Дякую.
- Ось так. - Це вже краще.
Так.
Ти робив так у дитинстві.
Візьміть, будь ласка. Це важливо.
Добре.
До четверга я маю представити фінальний проект закону
про розвантаження трафіка.
Дякую, Од.
Я також зробила резюме проекту Валезі.
Ми все ще обговорюємо цей дурний тунель?
Префект підтримав моє рішення.
Генрі, що там сьогодні?
Я гадав, ми закінчимо звіт по KLM…
А що думає міністр?
Він не читав?
Йому потрібен час.
Французи терплячі, це всі знають.
Од, зробиш кави?
- Кави? - Ні, дякую.
- Я також не буду. - Один ристрето для Генрі.
Ти виглядаєш сонним.
Ось так.
«Ось і я, пані.
Кохання всього мого мого життя.
Найніжніша і єдина у світі.
Пам'ятаєте, як ми зустрілися?
Я ніколи цього не забуду.
Це було, здається, минулого літа».
- Привіт. - Привіт.
Ти як раз на вечерю.
Я змінила розклад. Я готую по вівторках, ти — по середах,
і все таке.
Сідай.
Виглядає смачно.
У мене знову буде відрядження.
- Ти сама це приготувала? - Ні, замовила.
У мене немає часу.
- Пробач. Мені шкода. - Все гаразд.
- Як там Нансі? - Чудово.
- Ти дзвонила мені? - Так.
Ти забув портмоне.
З посвідченням, кредиткою.
Як же ти впорався?
А, так, дякую.
- Чудово. - То як?
Позичив грошей у Бертена.
А як там «Готель де Гіз»?
У тебе був номер з видом на площу?
Так, на площу, я міг бачити…
Пробач мені.
Не знаю, що це зі мною сьогодні.
В чому річ, Марго?
Де ти був, Альфонсе?
Не у Нансі — я дзвонила у готель.
- Навіщо? - Не знаю.
Інстинкт. Те, як ти про це говорив.
Ти не вмієш брехати.
В тебе дурний вигляд, коли ти брешеш.
От як зараз.
Кажи правду, інакше я відлупцюю тебе баклажаном.
- Жиголо? Твій батько? - Так.
Раніше був, зараз ні.
Жиголо Жак. Дідько.
Я все могла уявити, але тільки не це.
Бісів Жако.
Він виглядає таким сумним.
Бачила б ти його, коли він говорить про неї. Зовсім інша людина.
То що ти робиш?
Піклуюся про нього.
Купаю його, вкладаю спати, підтираю шмарклі.
- Ого. - Так. Допомагаю йому робити вправи.
Перші чотири тижні критичні.
Він не здатен сам про себе подбати. Без моєї допомоги він помре.
Як би там не було, він мене виховав.
Він єдине, що пов'язує мене з мамою.
Зрозуміло.
Пробач, що не сказав тобі.
Ні, це я винна.
Я надто сувора з тобою.
Я накинулася на тебе, перш ніж ти зміг усе пояснити.
Я нахаба.
Я роблю ті ж самі помилки, що і мій батько.
Подивись на мене, Альфонсе.
Може, ми не ідеальна пара,
між нами не завжди є пристрасть,
але ми команда.
Ми намагаємось бути кращими одне для одного.
Я підтримую тебе, ти — мене.
І те, що ми збудували,
ґрунтується на взаємній довірі.
Я намагатимусь не тиснути.
Справді?
Але пообіцяй,
дивлячись мені в очі,
що ніколи більше не збрешеш.
Скажи, що любиш мене!
Пообіцяй.
Обіцяю.
ЖАК: ТИ ДЕ? Я ЧЕКАЮ!
Це він.
Завтра лікарі з'ясовуватимуть, чи зможе він ходити.
Зрозуміло.
Можна мені в душ?
Це твій дім.
Щось у мені зламалося.
Не знаю, коли саме це сталося, але…
Проте тепер…
Все гаразд?
Так. Не знаю чому, але так.
Вам подобається?
Більше того, це…
Це неймовірно.
Наче хтось висмикнув трубку
з мого горла.
Або вимив пісок з очей.
- Як тебе звуть? - Ніяк.
- Не хочеш розмовляти? - Ні.
- Я хочу отримати гроші. - Зараз?
Так, зараз.
Зажди, я краще подрочу, а ти дивися.
Гаразд.
Можна тебе торкатися?
Не став мені дурних питань.
- Вітаю. - Вітаю.
- У нас заброньовано стіл. Марта Дрюмон. - Так.
Прошу за мною. Вона ще не прийшла.
Дякую.
Тобі пощастило, що сьогодні ти з Мартою.
З нею не буває нудно.
Вимкни, це огидно.
- Мені не заважає. - А мені — так.
У неї завжди є план.
Вона забронювала столик на 21:15.
Бажаєте замовити?
- Дякую, але я декого чекаю. - Звісно.
Я приклею тобі вуса.
Навіщо?
Той, про кого вона фантазує, носить вуса.
Якийсь придурок.
Сценарій доволі простий — освідчення.
- До речі, зніми обручку. - Авжеж.
Вона сама купила для себе обручку.
Дай-но її мені.
На футлярі написано «Марта».
- Марта? - Так.
Судячи з розміру діаманта, гроші для неї не є проблемою.
Пробач за спізнення, я не дуже добре знаю район.
Тут дуже гарно. Який привід?
Не знаю, я просто намагався обрати
місце таке ж гарне, як і твої очі.
І годують тут смачно.
- Це… - Ти якийсь напружений.
- Бажаєш замовити? - Так.
Чого б я хотіла?
Шампанського?
Точно ні, бо від нього тхне з рота.
А ми з тобою будемо цілуватися.
Мені віскі, будь ласка.
- Яке? - Найстаріше.
- Мені також. - Дякую.
Дякую.
Які ж вони тут всі сноби.
- Привіт, милий. - Привіт.
Ти говорив зі своїм батьком?
Перепрошую?
Цього літа я не хочу їхати з ними у Ле-Туке.
Я поважаю і люблю твоїх батьків,
але не хочу повторення того жахіття.
Куди ти хотіла б поїхати, кохана?
Ми 100 разів про це говорили. Ти не слухаєш?
Я милуюся тобою.
У Равелло, в Італію. Ми вже були там.
- Гаразд. В Італію. - В Італію.
За нас!
- Алло? - Це…
Я рада чути твій голос.
Довго ж ти наважувалась подзвонити.
Відчуваю, того дня в банку між нами щось сталося.
- Я помиляюся? - Я не знаю.
Ти не знаєш?
Мабуть, я просто не хочу знати.
- Мені час. - Чому?
Чорт.
Перш ніж ми замовимо, я хочу дещо сказати.
- Це не почекає? - Ні.
Це справді важливо? Не люблю, коли мене переривають.
Здається, це не шоколад.
Якщо це те, що я думаю, ти маєш стати на одне коліно.
Отже…
Любове моя,
ти вийдеш за мене?
Сідай.
Марта випробовуватиме тебе.
- Що? - Ну ж бо. Клоде, сідай.
На нас всі дивляться, ніяково.
Не засмучуй її, бо вона і так сповнена смутку.
Якщо не знаєш, чого вона хоче, не хвилюйся: вона теж.
Ти обрав це місце для нашої незабутньої миті?
Серед цих снобів і старих леді з собачками?
Як мило…
- Послухай… - Ні, ти послухай.
Саме тому я не хочу їхати до твоїх батьків,
тому я кинула Фабріса.
Ці люди їдять і п'ють відповідно до свого статусу.
Пробач.
Моя мати помирала від нудьги. Я сподівалася,
що той, хто мені освідчиться, достатньо мене знатиме,
щоб не робити це в хоспісі.
Що ж…
Мушу визнати, я спантеличений. Я не знаю…
- Це був ваш вибір. - Мій?
Я обрала цей ресторан? Про що ти говориш?
Місце для гурманів, де готують м'ясо?
Рекомендація: спробуйте реберця конфі
і стейк з телятини. Я вегетаріанка.
Навіть читати це огидно.
Перепрошую?
Ваш мертвий баранчик смачний?
Ви не чуєте, як він бекає?
Не підходить, не мій розмір.
Одружися зі своєю кузиною, твої батьки будуть у захваті.
Перепрошую.
Марто!
Альфонсе.
- Привіт. - Я знав, що це ти.
Я подумав: «Не може бути».
- Це я. - Ти змінився.
- Такий елегантний. - Так.
Це Клоі, моя дружина.
- Вітаю. - Вітаю.
- Ви закохані? - Перепрошую?
Бо я дуже хочу йому врізати.
- Так? - Вона пішла.
Я знаю, розслабся. Іди по набережної до площі Дофін.
- Серйозно? - Не хвилюйся. Слухай мене.
- Це і був її план? - З Мартою не буває просто.
- Капець. - Яка краса.
Чорт.
Не чіпай.
Я поговорю з Луїсом і все йому поясню,
а потім візьмеш.
Я слухаю.
Не перед цими довбнями.
- Чому? - Тобто?
Хлопці, йдіть.
Зустрінемося у Чарлі
Та йдіть вже!
Візьми один, бро.
Нічогенька іграшка, еге ж?
Це точно.
Яке ж ти лайно.
Що?
Поклади пістолет. Сядь і послухай.
Перепрошую.
- Ви дозволите? - Так.
Ти маєш рацію. Я хотів справити на тебе враження.
Не в такий спосіб.
- Так. - Ти мав наздогнати мене.
Чому ти не побіг?
Для цього ти недостатньо мене кохаєш?
Ні, це не стильно.
Ти лякаєш мене.
Де той хлопець, що вступив до школи мистецтв всупереч волі батьків?
Він стоїть перед тобою.
І він кохає тебе.
Ти хотів щось спитати?
Ти станеш?..
- О ні! - Що?
Той молодик витріщається на мене.
Що?
Ні, неправда.
Хочеш сказати, що я не та, від кого не можна відвести очей?
Звісно, ти така.
Це неминуче, я розумію.
Чоловіки завжди витріщатимуться на тебе.
І тебе не хвилює, про які збочення вони при цьому думають?
- Любове моя… - Облиш.
Ти дозволиш йому заплямувати мене своєю хіттю?
Вітаю. Прошу вибачення.
Я зроблю вигляд, що прошу вас не витріщатися на ту леді.
Що?
Леді біля бару.
Вона твоя мати?
Ні, вона мені не мати.
Але я маю вдати,
що кричу на вас.
Ти божевільний, я не дивився на твою стару сучку.
- Навіщо так грубо?.. - Давай, вали звідси.
- Що? - Відвали!
- Годі. - І ти відвали, старе стерво!
- Що ти сказав? - Все гаразд.
Ні, зажди. Як ти її назвав?
А що?
Вона кохання мого життя.
І що ти зробиш?
У чому проблема?
Та що з тобою таке?
Годі! Припиніть!
- Якісь проблеми? - Годі!
Досить! Зупиніться негайно!
Їм не можна так про тебе казати.
Їм не можна дивитися?
Я не це мав на увазі. Ти його чула?
А раптом мені сподобалось, що він дивиться?
Я що, твоя власність? Хіба ми живемо у 50-х?
- Це такий шлюб ти пропонуєш? - З мене годі.
Доброї ночі, пані. Гроші лишить собі.
О ні.
Не можу повірити!
Пробач мені.
Я не розумію. Навіщо ви це робите?
Я боялася тебе втратити.
Краще померти, ніж бачити, як ти йдеш.
Якщо ви кохали його, чому відмовили?
Я не відмовила, але…
Я хотіла, щоб усе було як у фантазії.
Не зрозумійте мене неправильно, пані, але ви ще те стерво.
Мені подобається твоє «пані».
Це нагадало мені, як ти підійшов до мене біля «Альдо».
Ти сказав: «Вітаю, пані. Я друг вашого кузена.
Завтра я влаштовую пікнік на озері Сен-Касьян».
Ми вирішили поплавати. Було холодно.
Я вся тремтіла, ти також.
І я сказала…
«Я живу неподалік.
Нам потрібно перевдягнутися».
Куди ви?
Я живу неподалік.
Ти йдеш?
Я дам тобі ствол — роби свою справу.
Але знай:
я не довіряю тобі. Мені не подобаються такі, як ти.
Хлопчики з багатих районів, які корчать з себе крутих.
- Ти просто малий членосос. - Що ти сказав?
Попереджаю тебе, не лізь.
Попереджаєш?
Про що?
Кого ти тут вирішив налякати?
Попереджаєш мене? Тебе що, пристрелити?
Слухай мене.
І повторюй за мною.
Слово в слово як я кажу. Зрозумів?
Я не чую.
Так.
Я просто зіпсований хлопчисько,
який грається зі зброєю.
Чорт. Я просто зіпсований хлопчисько, який грається зі зброєю.
Я люблю встромляти члена у чоловічі зади.
Стули пельку!
- Кажи. - Ні.
- Я цього не скажу. - Тобі зброя потрібна?
Так, але цього я не казатиму.
Кажи.
Ні.
Дай мені свій одяг, я його виперу.
- Що таке? - Я так і знала.
- Усе було надто добре. - Тобто?
Я думала: «Будь обережною». Ви обоє чудовиська.
- Ти про що? - Про неї.
- Про кого? - Ось.
Цю запальничку сестрі подарувала я.
Вона підходить тобі.
Вона спокійніша, більш вибаглива, більш жіночна.
Вона бісилася, коли хлопці обирали мене.
Бажаю вам щастя.
- А я стрибну. - Ні, Марто!
- Не підходь. - Марто!
Зажди.
- Марто. - Не наближайся.
Не буду.
Моя сестра добре смокче? Її зуби тобі не заважають?
Ось у чому річ.
Він пішов до вашої сестри?
Що є в неї, чого немає в мене?
Нічого. В неї немає нічого такого, чого немає у тебе.
- Що? - Я був боягузом.
Ти налякала мене, і ти це знаєш.
Ходи сюди.
Витягни мене! Будь ласка!
- А може, відпустити? - Це вже не смішно.
Витягни мене.
Ти заплатила за освідчення.
Тож я спитаю, а ти скажеш так.
- Згода? - Так.
- Обіцяєш? - Так, швидше!
- Будеш моєю клятою дружиною? - Так!
- Я не чую. - Так!
- Ні. Стій. - Що?
Не сьогодні. Щось не так.
Трясця!
Тримай.
- Я ж казав, із нею складно. - Це я вже зрозумів.
- Але принаймні не нудно. - На жаль.
Нема чого скиглити. Вона добре платить.
Менше масла.
Облиш. Їжа — моє єдине задоволення.
Ще не пізно.
Щось є для мене?
Тобто?
- Сідайте, полковнику. - Замовкни!
Прошу.
- Усе гаразд? - А тобі що до того?
Воно жорстке, як підошва. Ти хочеш, щоб я зуби зламав?
- Пробачте. - Не чіпай.
- Я доїм, а ти сідай. - Так.
З Франсуазою не можливо переборщити.
Вона кошмар феміністок.
Це помиї якісь, а не їжа.
Ти так і будеш витріщатися?
Лізь під стіл. Ми на війні, забула?
Чудово.
Хороша дівчинка.
Ти молодець.
Тримай темп, не переоцінюй себе. Швидше, давай.
Ось так, так, так. Молодець.
- Вітаю, сержанте. - Офіцере.
- Що це за галас? - Ми розважаємося з хвойдою зрадника.
- Вона на це заслужила. - Відійди.
Негайно відпустіть її.
Інакше розповім полковнику.
Гадаєте, йому це сподобається?
Ваше ім'я, сержанте.
Моріс Бержерон.
Зніміть свою куртку і прикрийте жінку.
Цю німецьку повію?
Мовчати! Виконуйте.
Вільно.
Ходімо зі мною.
Будь ласка.
Брудна шльондра!
Колаборантка!
Я пишу, щоб сказати тобі, що без тебе моє життя було б іншим.
Я ніколи не забуду, що ти зробив тієї ночі.
Деякі вчинки зігрівають серце все життя.
Роками я з усієї сили намагалася вести нормальне життя.
Як би люди не засуджували мене за моє минуле,
я покохала чоловіка, якого не обирала кохати,
посеред війни, частиною якої він не хотів бути.
Тієї ночі, коли ти врятував мене від безчестя,
я носила під серцем плід пристрасті.
Завдяки тобі вона отримала шанс на життя.
Дівчинка, яка не знає, через що їй довелося пройти.
Я хотіла б, щоб ти побачив її посмішку,
яскравий знак твоєї людяності.
Знаєш, це було так собі.
Але ти робиш успіхи, Франсуазо.
- Дякую, полковнику. - Будь ласка.
Хто це? Вона гарненька.
Ви не впізнаєте? Це моя мати, а це я.
Без вас мене тут не було б.
Дивно.
Пане Кохання. Вітаю.
- Привіт. - Це ти?
- Я невчасно? - Зовсім ні.
Зараз лише третя ранку.
З твоїм колегою все пройшло добре.
- Я радий. - Ти не заперечуєш?
Звісно ні.
Після 20 років зустрічей ти відправив незнайомця…
Усе пройшло добре і…
Тебе це не турбує?
Ти не остеопат.
Я брала твій пеніс до рота 842 рази.
Ти рахувала?
У мене наукова освіта. Я все рахую. Це моя робота.
То в чому проблема?
Ти платиш за послугу.
Я просто персонаж. Ти не знаєш мене.
Я знаю тебе краще, ніж ти думаєш.
Я розумію мову твого тіла, твоє мовчання.
Я платила не за послугу. Я платила тобі.
- Я сумую за тобою. - Ясно.
Але я зараз не працюю.
Чому? Через кого? Через що?
У мене нікого немає.
То ти хочеш пограти? Я зустрінуся з ним знову. Тобі ж гірше.
Потім не жалійся, що втратив мене.
Я зменшу ставку до 1%.
- 0,75%. - 0,80%.
А ремонт?
Можна отримати кредит на ремонт?
Залежить від суми.
- Тридцять тисяч. - П'ятдесят.
Сорок.
Це ти?
Пробач, що розбудив.
Котра година?
Спи.
Все гаразд?
Не зовсім. У нього був напад о 2:30. Не хвилюйся, спи.
МОНТАЛЬЧІНО, ТОСКАНА
Перепрошую, мама хоче побути сама. Дякую.
Дякую.
- Куди ти зібралася? - Не чіпай мене, свиня!
Я вб'ю тебе, суко!
Відчини!
Сучий син.
Ти цим більше нікого не скривдиш.
Переклад субтитрів: Tetiana Skarzhenivska
Творчий керівник Ганна Волошина