Ano, dále. Můžete?
Nemám moc času.
-Chtěla jsi mě vidět? -Ano.
Jsem těhotná.
Nedostala jsem menstruaci, takže jsem těhotná.
-Nevypadáš šťastně. -Jsem šťastný.
No, nechám si to. První ultrazvuk mám 27.
Je na tobě, jestli tam budeš.
-Promiňte. Henri Derry na lince dvě. -Vezmu si to.
-Nech si to projít hlavou. -Dobře.
No tak!
Ano!
To bylo hezké.
Tady.
Do prdele. Nemáš zapalovač, kámo?
-Co? -Zapalovač.
-Ne. -Proč nikdy nemáš zapalovač, kurva?
Vždycky mi ho vezmeš a nikdy ho nemáš.
Sere mě to.
Co s nima děláš? Strkáš si je do řiti?
„Zítra za svítání, na bílém venkově,
„odejdu. Vím, že na mě čekáš.
„Přejdu lesy, přejdu hory.
„Nemohu zůstat...“
Promiňte, nemáte zapalovač?
Jistě.
Díky.
„Zítra...“
-Zazobanej kretén. -Co si o sobě myslí?
-Bože. -Má hadry jak starej kokot.
„Až spolu dvě hrdličky něžně zestárnou,
„Ach! Jaká hluboká radost,
„zastřená a poklidná!
„Láska! Nebeská svatba!
„Ach, čisté pouto duší!
„Její záře přetrvává, když její ohně umírají.
„Dávno jsem uzmula dvě srdce, ale teď zbylo jen jedno.
„Vzpomínky na jejich sdílenou minulost
„jim nedovolují žít jeden bez druhého.
„Miláčku, nemyslíš? Takový je náš život.
„Naše láska zná večerní klid a záři svítání.
„A promění se v přátelství, aniž by obětovala lásku.“
To je opravdu nádherné.
Promiňte.
-Ano? -Slyšíš mě?
-Jsem tvrdej! -Co?
-Vrací se to. -Zavolám ti pak.
Vrací se to.
Nudila jsem vás?
Ale ne, je to vážně krásné.
Hlavně poslední dva verše.
Nemusíte předstírat, že se vám to líbí.
Když je po, můžete být zase sám sebou.
Ne, teď fakt mluvím za sebe. Je to vážně nádherné.
Nejdřív mi ta příroda přišla nudná, ale jak píše o své dceři...
-Fakt umí psát. -Ano, umí.
Měl bych to zkusit s ostatními dámami, mohlo by to něco vynést.
Když jsem řekla, ať jste sám sebou, měla jsem dodat: „Ale s taktem.“
Jistě, omlouvám se.
Mluvte se mnou.
Neviděla jsem vás týden.
Co poslední dobou děláte?
PAN MILENEC
No tak, šoupni ho dozadu!
Ty línej hajzle!
Schůzka dneska večer? Ale byla jsi s ním dneska ráno.
Není bankomat, Margareth.
-Brzy se uvidíme. -Děkuji.
Bylo mi potěšením.
Se Suzanne je to trochu jiný. Má problémy s pamětí.
To bylo báječné.
Prosím o šek.
Copak jsem vám ho nedala?
Ne, Suzanne, ještě ne.
Děkuji. Zatím.
PAN MILENEC
Příští pátek ve 14:00.
Jste ve skvělé kondici! Nezapomeňte na můj šek.
Nedala jsem vám ho už?
Tohle děláte pokaždé.
Mě neošálíte!
Děkuji.
Potřebuju šek. Spěchám, promiňte.
-Nedala jsem vám ho už? -Ne, nedala.
Teď si nejsem jistý... Ne, nedala.
To by šlo. Dobře. Dejte mi adresu.
D'Argenson, dobře. Potřebuje vstupní kód?
Ano, Alphonsi! Ano!
To není hnědá.
U telefonu Pan Milenec. Šlo by to
v úterý 19.?
Píšu si. Dejte mi adresu.
Nazdar, ty fuchtle!
Jdeme do postele.
Zbláznil jste se? Co to máte na sobě?
-To abych tě uspokojil, Marie-Claude. -Já jsem Chantal.
-Ano, Chantal, omlouvám se. -Chantal.
Tak zatím.
Líp to neumíš, ty buzno?
-Styděl ses někdy? -Za co?
Že dostáváš zaplaceno za vlastní potěšení.
Vždycky jsem věděl, že nejsem fešnej ani vtipnej.
Takže mi rychle docvaklo, že platit patří k jejich představě.
Rozhoduje ten, co platí.
Některé z nich nemohly nikdy rozhodovat.
Jste v pořádku?
Na co jste se ptala?
Ptala jsem se, co poslední dobou děláte.
Pracuju. Hodně.
-Jdeme. Připraveni? -Připraveni.
Podej mi rukavice.
-Co to děláš? -Říkals, že jdeme.
Sundej si to, ty debile. Takhle půjdeš na ulici?
-Fajn. -Kreténe.
-Určitě je sama? -Jo.
-Je to stará baba. S kým by byla? -S kámoškama?
Je jí snad tisíc let, všechny jsou mrtvý.
Tak třeba milenec?
Jsi nechutnej.
Jdeme.
Proč máte tak rád hodinky?
Ze spousty důvodů.
Miluju tě.
Když jsem byl malý, slyšel jsem spoustu nepříjemných zvuků.
Tak jsem se soustředil na tikání starých hodinek, které dodnes mám.
Jsou samonastavovací.
Je to úžasné, funguje to bez elektřiny.
Ale tyhle jsou z jiného světa.
Jestli se vám tak moc líbí, můžeme se dohodnout.
Když sem budete chodit každý den, za tři týdny jsou vaše.
-Každý den? -Tolik nadšení!
Chcete je, nebo ne?
Kde je ta stará svině?
-Je tady. -Ani se nehni!
-Zůstaň tam. -Dobře.
Sedni si a drž hubu. Kdo je ten chlap?
Přítel.
-Ten sejf. -Sejf!
-Jaký sejf? -Nehraj si se mnou! Kde je?
Zůstaň u něj.
-Kombinaci! -Řekni mi kód!
Střílej, mám to za pár.
-Chceš, abych tě zastřelil? -Dejte jim ten kód, prosím.
Ne! To jsi ty, Lousi!
Neodpovíš mi?
Poznám tvoji odpornou kolínskou!
Padáme odsud.
Hezký den, drahoušku!
Snad nenastydneš.
-Jste v pořádku? -Ano. Nejdřív mi bušilo srdce.
-Ale bylo to dobré, ne? -Znáte je?
To je můj vnuk.
I když měl kuklu, poznala jsem jeho smrad.
Zasraná stará svině! Kurva!
-Kdo to byl? -Nevím.
Ale zjistím to.
Musíme něco udělat.
Když mi vyhrožoval, vznesla jsem žalobu. Neměla jsem dost důkazů.
Dokonce jsem uvažovala, že si najmu Rumuny.
Na co?
Aby ho zabili. Jeden z nás musí umřít.
Buď on, nebo já.
I když je v mém věku pravděpodobnější, že umřu první.
-Komu voláte? -Policii.
-Tak já radši půjdu. -Proč?
Máte pravdu.
-Díky. -Prosím.
Bez vás už by byly na černém trhu.
Jsou vaše.
-Ne. -Nehádejte se se mnou.
Můžu si dělat, co chci.
Dobře se o ně postarám.
Buďte opatrná.
-Přejete si? Dobrý den. -Zdravím.
-Psali jsme si online. -Ano. Pojďte dál.
-Bruno, že? -Ano.
-Haló? -Cítím, jak se hýbe.
-Prosím? -V mém břiše.
Bude volit pravici, nebo levici?
-Dobrý den. Rue Street 15, v šesté. -Ano.
-Můžu ti zavolat zpátky? -Ne.
Je to tvoje dítě, Claude,
tvoje chromozomy mi v břiše rozpoutaly peklo.
Přijedu hned, jak to půjde. Dej mobil k břichu.
-Díky. -Slyšíš to?
Je to úžasné.
Je to vtipné, roky jsem přísahala, že nebudu mít děti,
ale pokaždé když se ten nezbeda pohne, se mi zatají dech.
Je úžasné nosit v sobě dva životy. Všichni bychom je v sobě měli mít.
Naprostá pravda.
Posloucháš mě? Zdáš se být mimo.
Ale ne.
Nejsi s mojí sestrou?
Jsem v kanceláři. Už sem skoro nechodím.
-Zdravím, otče. -Zavolám ti zpátky.
Čeká na vás.
Co tím myslíte?
Mladé, ne tak mladé, mám různé klientky.
Co to znamená „ne tak mladé?“
Jednou jsem měl dámu, které bylo přinejmenším 60 let.
Co je na tom vtipnýho?
-Mé matce je šedesát. -A?
Asi jsem to neřekl jasně.
Jestli spolu máme dělat, musíte změnit svůj pohled na věk.
-Kdo tam? -Kdo myslíš?
Jsi zpátky brzo.
Zabalil jsem to. Měl jsem dlouhý den.
Dobrý den.
-Zdravím. Jsem Bruno. -Alphonse.
Šlo s Fabienne všechno dobře?
Dal jsem jí poslední pomazání a přivedl ji zpátky k životu.
Zavolám vám zpátky. Popřemýšlím o tom.
Já taky.
-Na shledanou. -Nashle.
Nashle.
-Kdo to je? -Podle všeho je dobrej.
Říkal jsem si, že není špatnej nápad mít nějakou zálohu.
Zálohu?
Nestíhám uspokojit poptávku.
Jen dneska odpoledne
mi mezi prsty proklouzly další dvě klientky.
A tys mi to neřekl? Chtěl jsi ho najmout za mými zády?
Chtěl jsem ti to říct.
Chystal ses dát moje klientky tomu usmrkanci?
-Jsou to mý klientky. -Mýlíš se.
Jen díky mé pověsti jsem přivedl deset nových klientek.
Někdo tu má nos nahoru.
Čtyři hovory a myslí si, že je Don Juan.
Tak proč potřebuješ zálohu?
Sklapni a jdi otevřít.
Zálohu...
-Dobrý den. -Dobrý den.
Mám tu zásilku pro Jacquese Bissona.
Ano. Pojďte dál.
-Děkuji. -Pojďte. Tudy.
Pojďte, dejte to sem.
-Co je to? -Televize s domácím kinem.
Musím něco podepsat?
-Tady. -Přeju hezký den.
Nashle. Vidím, že se máš dobře.
Co?
Kožené křeslo, tři láhve Château Pavie a domácí kino?
A všechnu tu zasranou práci dělám já.
Co bys se vší tou hotovostí dělal?
Kdo pere prachy, dělá účetnictví a vymýšlí faktury?
-A přestaň se cpát tím máslem, proboha! -Nech toho!
Posluž si.
Myslíš, že je snadný nedopustit, aby to tvoje žena zjistila?
Aby to vypadalo jako legální podnikání?
Mimochodem, 50 procent není moc na to, co dělám.
Proč bys měl mít 50 procent?
Protože v týhle branži dělám 30 let!
Beze mě bys dlouho nevydržel. Informuju tě dopředu o tvých rolích,
peru ti trenky, vybírám ti oblečení.
To tvoje nosit nemůžu.
Co je na mých šatech špatnýho? Nelíbí se ti?
Nikdo si nikdy nestěžoval. Bez tebe jsem si vedl dobře.
Uvidíme, jestli si udržíš nové klientky.
Jde o to si je udržet. Povíme si to za 25 let.
-Myslíš, že to budu pořád dělat? -Proč?
Máš jiný plány? Jsi na to moc dobrej? Poslední tři zaměstnavatelé tě vyhodili.
V péru je tvůj talent, jako u tvého otce.
Některé rodiny mají herce, jiné zase pekaře a my válíme v posteli.
-Běž se připravit. -Na co?
-Mám jednu novou. -Jsem unavený.
Neboj se, nebude to náročný.
-Kde je? -Za rohem.
-Ahoj, drahoušku. -Ahoj.
Proč jsi zvonil? Zapomněl jsi klíče?
Jsem zmatený.
To nic, pojď.
Udělala jsem čaj.
Byla tu dnes odpoledne, mluvili jsme spolu
a viděl jsem příležitost.
Na co zemřel?
Bylo to velmi náhlé, infarkt.
Jednou ráno ležel mrtvý v posteli.
Ničeho jsem si nevšimla.
Bylo to hrozné. Prostě hrozné.
Proč vám to říkám?
Nejsem stavěná na to být sama.
Myslím, že vám můžu pomoct.
-Co mám dělat? -Jednoduchý scénář.
Manžel jí zemřel před několika lety.
Dala mi nějaké jeho věci.
To je děsivé.
Za 500 eur mě nic nevyděsí.
Taky mi dala tohle. Opatrně, je to chatrný.
-Co je to? -Jeho vlasy.
Teda paruka.
Jak je možné, že těm představám věří?
To je moje práce. Můj dar. Můj jediný dar.
Když jsem poznal tvoji matku, chtěl jsem být herec.
-Ty? -Jo.
Jezdil jsem v limuzínách na schůzky s producenty.
-A? -Poznal jsem tvoji matku.
Co je?
V tomhle se mi vysměje.
Koho zajímá paruka? Pomůže zhmotnit její představu.
Tady.
-Hraj svou roli. -Co?
Vstaň a hraj.
Jsi její manžel, máš panděro, jsi unavenej.
-No... -Jo.
-Šup. -Fajn, takže jsem unavenej.
-Jo. Máš panděro. -Mám...
-Fakt velký panděro, jsi utahanej. -Takhle?
Jo, ale on není...
Co? Je to dobrý?
Nevěděl jsem, že jsi vtipnej.
Přesně tak, jak ho máš rád.
Hodně mlíka, jeden cukr.
Děkuji, drahoušku.
Začíná to. Pojď si sednout.
Nikdy nezmeškali Kdo chce být milionářem?
Zemřel před změnou moderátora,
takže si nechala všechny DVD a pouští si je znovu.
Hrabe jí?
Ne, je zamilovaná. Možná jednou poznáš, jaký to je.
-Správná odpověď. -Prosím, to jsem ti připravila.
-Díky. -Otázka číslo čtyři za 800 eur.
Když cestujete do zahraničí, musíte si nastavit hodinky dopředu
o hodinu,
o týden, o měsíc nebo o rok?
-Lehké. -Nejsme hloupí.
Máš pravdu.
Teď to začalo.
Buď opatrnej, říkala, že věděl všechny odpovědi.
Některý ti připravila.
Tyto postavy z pohádky pro děti...
-Tuhle znám. -Vážně?
Jar Jar, Jubjub, Job Job...
-Takže? -Je to pták Jubjub.
Ty teda jedeš.
Za 1 500 eur, Micheli.
Kdo byl římským císařem v letech 54 až 68 n. l.?
Fero...
Zero, Nero nebo Pero?
Nero.
-Nero. -Ano!
Výborně, zlato. To se povedlo.
Oškrábej mrkev, já udělám pórek.
Jen trochu.
V neděli bychom mohli jít na procházku do Fontainebleau.
Dobrý nápad.
Nebo radši Saint-Germain-en-Laye?
Byli jsme tam minulý víkend. Fontainebleau bude zábavnější.
Máš pravdu.
Takže souhlasíme?
-Ano. -Jako vždy, miláčku?
Vypadáš unaveně.
Vím, kdo dneska bude spát jako mimino.
Alphonse nepřijde?
Ale jo, je na cestě.
Je v pohodě? Prý má problémy v práci.
Vážně? Kdo to říkal?
Už nevím, asi to není pravda.
Ne, vlastně pořád pracuje.
Už ho skoro nevidím.
Počkej, mám nový z lékárny.
Díky, zlato.
Takže s ní celou noc budu koukat na telku?
-Ano, teoreticky vzato. -Nic víc.
-Co? -Jen s ní budu spát.
Ano.
-Jo. -Jo.
Jen se ptám.
Jdeš, drahoušku?
Ano!
Asi bychom si měli objednat.
Nemusíme na něj čekat.
Určitě máte všichni hlad.
-Jsi si jistá? -Jo, to ho naučí.
Nejspíš se zaseknul v práci.
Jsem vyčerpaná.
Sladké sny, miláčku.
Dobrou noc.
-Alphonsi! To je dost! -Moc se omlouvám.
Výborné načasování. Díky.
-Jak se máš? -Dobře. Moc mě to mrzí.
V práci to bylo šílené.
-Na zdraví. -Na zdraví.
Na zdraví.
Ale jsem šťastný, protože jsem našel něco,
z čeho by mohl být největší prodej v historii společnosti.
-Vážně? -Jo. Hele, ty něco o hodinkách víš.
To jsou Henri Robert z 19. století. Vidíš ten ciferník?
-Ne? -Můžu?
-Máš čisté ruce? -Naser si.
Natahovací hřídel vzadu. Žluté zlato. S podpisem.
Kolik bys za ně mohl dostat?
Nevím, ale takové hodinky
pošleme do aukce.
Dokonce i u Sothebyho bych dostal provizi 4 000 euro.
Zhruba tolik. Není to tak špatné.
-Promiňte. Moscow mule, prosím. -Jistě.
Všímám si, že je stále hezčí.
Včera jsme byli na večeři s přáteli
a byl úplně jiný.
Nejen vzhledem,
ale hlasem a gesty.
Vydává tuhle energii, které jsem si nikdy nevšimla.
Vidím, jak se něj kamarádky dívají.
Štve tě to?
Je mi líto, že je se ženou, jako jsem já.
Co tím myslíš?
Se ženou, která si neváží kouzla svýho manžela, jak by měla.
Je to tvoje šance uvědomit si, kdo jsi.
Nevím, jestli pro to existuje výraz.
Když to nezkusíš, nedozvíš se to.
Samozřejmě.
Být taková, udělala bych to.
-Možná jsem asexuální. -Nebo frustrovaná.
-Přestaň. -Nepřestanu.
Tak zatím.
Polib mě. No tak, nebolí to.
Ale jo. Bolí.
Hlavně poprvý.
Uvidíme se.
Mimochodem,
zapomněla jsem se tě zeptat.
Má Alphonse novou práci?
Jak to myslíš?
Podívej, není to ta samá firma.
„Ach,“ povzdechla si bába. „Jsem pořád kost?“
Bylo by to mimořádný a nečekaný dost
Soudce si lhostejně pomyslel: „Není možný, aby to byla opice,“
ale viděl, že to tak může bejt, a byla to opice
Pozor na gorilu!
Znovu.
Představte si, že jste opice a musíte si vybrat
soudce nebo bábu...
Ano!
Nebo obojí?
Jestli se mám rozhodnout,
někdy v budoucnu,
jsem si jistej, že bych si vybral bábu.
Už budu.
Pozor na gorilu!
Poptám se, ale myslím, že si vzal všechny své věci.
Magali, nechal tvůj předchůdce něco ve stole?
-Plnicí pero? -Černé a stříbrné.
-Černé a stříbrné? -Ne, to si nemyslím, nic tam nebylo.
Ne, promiň. Jak se má?
Byli na něj drsní.
Pojďte sem.
-Chtěla jste s námi mluvit? -Ano.
Teď když je manžel mrtvý, je třeba provést čistku domu.
-Čistku? -Ano.
Vím o všem, co se tu dělo.
Ty, které s tím hovadem odmítly spát,
mohou zůstat.
Všechny ostatní mohou odejít. Odvedly jste dobrou práci.
Carlo?
Omlouvám se, madam.
Kdybych byla tebou, prodala bych to tu a žila v Římě.
Nelíbí se mi, že jsi tak izolovaná.
Máš život, můžeš potkat lidi.
Moje nejlepší roky jsou za mnou.
Mám dost vzpomínek, které mi budou dělat společnost.
Jsou převážně neslušné.
No tak, mami.
Všichni jsme věděli, že nejsi s tátou šťastná.
Skrývala jsi to, jak nejlépe to šlo, ale nejsme hloupí.
Proč myslíš, že mluvím o tvém otci?
Měla jsem několik životů.
Jacquesi, má lásko.
Vím, že budeš dobrým otcem
a že najdeš ta správná slova,
jak mu vysvětlit moji nepřítomnost.
Já to pověsím.
Nejsem „postížená“.
„Postižená.“
Je to hrozné?
Je to hezké.
Je to vesnice, kde jsem vyrůstala.
Vezmeš mě tam?
Ne, asi ne.
Jsou tam hloupí lidi.
Lauro?
Doufám, že budeš mít nádherný život.
Posílám ti všechnu svou něhu.
Povězte mi o své matce.
Je to všechno dost rozmazané.
Vzpomínám si na velmi krásnou ženu.
Krásnější než ostatní.
-Nikdy jste se ji nepokusil najít? -Ne.
Myslel jsem, že by nebyla ráda.
Až donedávna jsem si myslel, že utekla.
Proč by utíkala?
Protože jsem byl hloupý.
Nebo škaredý.
Na rozdíl od ní.
Na rozdíl od vás.
To mám porodit v autě?
Klinika je tři kilometry odsud. Chci tam být dřív, než potratím.
Máme všude červenou.
Tak ji projeď! Ty zbabělče.
-Sakra! Už je to tu. -Co?
Jeď, rychle!
To bolí!
-Přestaň. -Ne, jeď!
-Dej tu ruku pryč. -Nikdy.
Druhá odbočka vpravo.
Jak se bude jmenovat?
-Do prdele. -Kurva.
Mluvit budeš ty.
Dobrý den.
PS-08 volá TN-08 pro dvě ověření.
Je to vaše vozidlo?
Je to auto. Mluvíte někdy jako normální lidi?
-Martho. Omlouvám se za ni. -Tak, madam.
Říkejte mi Martho a já vám dám, co budete chtít,
dokonce i techničák.
-Jste zaměstnankyně ministerstva? -Ano.
A ten pán, co řídil?
Je to můj řidič.
Je to pořádný závodník.
Ano, zlato, budu tam včas.
Ne, budu tam. Miluju tě.
Tentokrát to necháme být.
Proč?
Chtěla jsem, aby projel na červenou,
-a ani nedostanu pokutu? -Dobře.
-To je ale charakter. -To mi povídejte.
-Mohu jít? -Ano, tentokrát ano.
-Děkujeme. -Děkuji.
Kam jdeš?
Alphonsi!
-Haló? -Ano, haló?
Promiň, chtěl jsem vědět, jestli nemáš volno
mezi osmou a desátou večer.
-Promiň, přijede Margotina kmotra. -A?
Chce, abych ji lépe poznal.
Dobře. Tak zatím.
Jo, pa.
-Ahoj. -Tady jsi.
Françoise právě říkala,
že jsem kadila do vany až do šesti let.
-Není to divný? -Jo.
Alphonsi, vzpomínáš na moji kmotru?
Viděli jste se na svatbě.
Jistě.
Bylo to už dávno.
Už je to dlouho. Dobrý den.
-Hodně zhubl. -Díky mně.
Chvíli byl...
Jestli si dobře pamatuju,
většinou jsi mluvila s jeho otcem.
-Flirtoval s tebou. -Vážně?
Nevzpomínám si.
Ty jsi ale koketa.
Tak jo, pojďme se najíst.
Pořád žiješ v dědově starým bytě?
Jsem tam už přes 30 let.
Ani nevíš, jak je tam starý interiér.
Zasekl se v nejlepších letech.
Jako já.
-Nandáš nám? -Jistě.
-Françoise. -Ano, prosím. Mám hlad.
Françoise pracovala pro moje prarodiče.
Co jsi dělala?
Trochu jsem uklízela, trochu vařila.
Jestli si vzpomínám dobře,
děda za války pomohl tvý mámě.
-Přesně tak. -Že?
Opravdu se o nás staral.
Jsme navždy vděčné.
Teď když jsi starší, řeknu ti tajemství.
Kdysi dávno, když byl tvůj děda mladý,
jsem se do něj zamilovala.
-Do dědy? -Jo!
Vždycky se mi líbili starší muži.
To bys nepochopil.
-Váš stolek. -Dámy a pánové.
Začínáme klesat k přistání.
Vraťte se prosím na svá místa a připoutejte se bezpečnostními pásy.
Nad Paříží je jasná obloha s teplotou 22 stupňů.
Vaše příruční zavazadla musí být uložena pod sedadlem před vámi
nebo v horním zavazadlovém prostoru.
Byl docela autoritářský.
Tak se tomu říká? Byl to hrubián.
Choval se k babičce jako ke kusu hadru.
Možná to byl válečnej hrdina, ale taky to byl kretén.
Nemůžeme ho soudit, byla jiná doba.
Která mi nechybí.
Kdyby se mnou tak mluvil můj manžel, hodila bych po něm talíř.
To by byla škoda.
Je to vynikající.
-Brambory? -Ano.
Ne, dojedli jsme.
-Já to udělám. -To myslíš vážně?
Je čtvrtek, máme rozvrh.
Střídáme se po dni.
Stejně mu pomůžu.
Dáš si Armagnac?
Alphonse je rozkošný.
Trochu napjatý, ale pohledný.
Měla bys mu pomoct uvolnit se.
Neublížilo by to.
-Hele! Pardon. -Co je s tebou?
Omlouvám se.
Promiň za to.
Minulý měsíc ho napadli,
byl celý polámaný, takže teď je mu kontakt nepříjemný.
Vážně?
Françoise.
-Děkuji. -Prosím.
Taxi je tady. Přímo před domem.
Vyprovodíš Françoise?
Vážně? Nechceš...
Dojeď domů v pořádku. Ráda jsem tě viděla.
Já tebe taky.
Musíme se vidět dřív než za 15 let.
-Jistě. -Slibuješ?
Měly bychom spolu trávit čas teď.
Dobrá, můžeme.
Ano.
Ty jsi mě nepoznala?
Jak asi? Býval jsi tlustej jak vepř.
Ani ty jsi mě nepoznal.
Jak asi? Bývala jsi krasavice.
Buď na Margot hodný.
Nesmí se dozvědět, co za jejími zády děláš.
-Ty mě poučuješ? -Ano.
Já nikomu nelžu.
PAN MILENEC
Dávej si pozor. Všechno v životě se ti vrátí.
Ty jsi takový zvrhlík.
Co teď?
-Nutíš mě spát s její kmotrou? -Jen tě kouří.
-Takže jsi to věděl. -Ne, nevěděl.
Vzpomněl jsem si, když jsi řekl, že je u vás na večeři.
Chtěl jsem ti to říct, ale...
-Ale co? -Neodvážil jsem se.
-Ty teď kouříš? -Cítím se hrozně.
Uhas to.
Věděl jsi to.
Prachy jsou přednější.
-Že jo? -Uhas to.
To si do prdele neuvědomuješ,
že nemáš morální zásady?
Co to je?
Buržoazní představy o věrnosti manželce, která už tě nemiluje?
Nebo dávat potěchu ženám, které potřebují lásku?
Děláme dobrou věc, synu.
Jsme tématem posledních stránek jejich deníčku.
Sklapni, prosím tě. Ušetři mě svých žvástů.
Uvědomuješ si,
že mojí ženě nejspíš utírala prdel?
A dávala jí lahve s mlíkem?
Že ji naučila první slova?
To je báječný.
-Co? -Jsi vděčnej.
Ne, nechoď. Já tam jdu. Musím chodit.
Můžeš chodit?
Ano, můžu. Jsi zklamanej?
-Opatrně. -Jo.
-Uhni. -Co chcete?
Pusť mě dovnitř, nebo tě zabiju.
-Co? -Kdo jsi?
-To nic.
Otevřít. Otevři držku.
Podívej se na mě. Ty zkurvysyne.
Nevím, co děláš s jejíma prachama,
ale ještě jednou tam přijdeš, tak tě zabiju.
Rozflákám ti mozek. Rozumíš mi?
Znám tvoji ženu, vím, kde bydlíš.
Tu tvoji zasranou zlatokopskou prdel už nechci vidět.
Je ti to jasný?
Co to do prdele je?
Tati. Jsi v pořádku?
Jste v pořádku? Zavolala jsem policii.
-Ne! -Ne!
-To nedělejte. -Proč?
-Já toho chlapa viděla. -Zavolejte jim.
Řekněte, že to byl omyl.
-Dobře. -Uvidíme se zítra!
-Jo? -Dobře.
Pojď, vstaň.
Pomalu.
-Sedni si. -Rychle to nejde.
Tam.
Sedni si sem.
Tak.
Řekl jsi mi „tati“.
Překlad titulků: Fabiána Tetamenti
Kreativní dohled Kristýna