Igen? Tessék! Magunkra hagyna?
Nincs sok időm.
-Látni akartál? -Igen.
Terhes vagyok.
Nem jött meg a menzeszem. Terhes vagyok.
-Nem tűnsz boldognak. -Pedig az vagyok.
Mindegy, megtartom. Az első ultrahang 27-én lesz.
Döntsd el, hogy eljössz-e!
-Elnézést, Henri Derry van a kettesen. -Felveszem.
-Gondold át! -Oké.
Gyerünk!
Ez az!
Igen!
Csodálatos!
Tessék.
Bakker! Nincs egy öngyújtód, tesó?
-Mi? -Öngyújtó.
-Nincs. -Miért nincs nálad soha gyújtó?
Tőlem mindig elkéred, de nálad sosincs.
-Elegem van. -Ez igaz.
Mit csinálsz vele? Feldugod a seggedbe?
„Ha földereng a táj, holnap a pirkadással
„elindulok. Tudom, hogy várod jöttömet.
„Az erdőkön megyek, megyek a hegyen által,
„nem, tőled messze...”
Bocs, nincs egy öngyújtója?
De van.
Kösz!
„Holnap...”
-Nézd ezt a gazdag seggfejet! -Kinek képzeli magát?
-Jézusom! -Egy igazi vén pöcs.
„Mikor két szerető szív együtt öregszik,
„Ó! Mily örömteli, mély,
„Meghitt és nyugodt!
„Szerelem! Mennyei nász!
„Ó, lelkek tiszta köteléke!
„Tovább ragyog, ha a tűz kihunyt.
„Két szívet oly régen elrabolt, De már csak egy maradt.
„Közös múltjuk emlékei miatt
„Lehetetlen egyiküknek A másik nélkül élni.
„Drágám, nem így van? Ilyen élet a miénk.
„Szerelmünk élvezi az esti békét És a hajnal ragyogását.
„És barátsággá válik anélkül, Hogy halványulna a szerelem.”
Nagyon szép.
Bocsánat.
-Igen? -Hallasz?
-Felállt! -Mi?
-Visszatért. -Később hívlak.
Visszatért!
Untatlak?
Nem, nagyon tetszett.
Különösen az utolsó két sor.
Nem kell úgy tenned, mintha tetszene.
Ha végeztünk, újra önmagad lehetsz.
Tényleg így gondolom. Nagyon szép.
A természetleírás eleinte untatott, de mikor a lányáról beszél...
-Tényleg tud írni. -Igen, tud.
Ki kéne próbálnom a többi öreg hölggyel, hátha bejön.
Mikor azt mondtam: „újra önmagad lehetsz”, hozzátehettem volna: „légy udvarias”!
Persze, bocsánat.
Áruld el!
Egy hete nem láttalak.
Mit csinálsz mostanság?
Gyerünk, hátulról akarom!
Keményebben!
Találkozó ma este? Hiszen reggel is találkoztatok.
Ő nem egy ATM, Margareth!
-Hamarosan találkozunk. -Köszönöm!
Én köszönöm.
Suzanne-nal kicsit más a helyzet. Nem jó a memóriája.
Ez csodálatos volt.
Ne felejtsd el a csekkemet!
Már megírtam, nem?
Nem, Suzanne, még nem.
Köszönöm! Szervusz!
Jövő pénteken két órakor.
Remek formában vagy! Ne felejtsd a csekkemet!
Már megírtam, nem?
Mindig ezt csinálod.
Engem nem versz át!
Köszönöm.
Kérem a csekket. Elkésem, bocsáss meg!
-Már odaadtam, nem? -Nem.
Szerintem nem... Nem adtad oda.
Az jó lesz. Megkaphatom a címet?
D'Argenson, rendben. Kapukód?
Igen, Alphonse! Igen!
Nem tűnik barnának.
Itt Mr. Love. Mit szólnál
a 19-e, keddhez?
Rendben. Mi a cím?
Helló, ribanc!
Vigyél az ágyadba!
Megőrült? Miért van jelmezben?
-Hogy kielégítsem, Marie-Claude. -A nevem Chantal.
-Ó, igen, Chantal. Sajnálom. -Chantal.
HAMAROSAN TALÁLKOZUNK!
Csak ennyit tudsz, anyukám?
-Soha nem szégyellted magad? -Mégis miért?
Mert fizetnek azért, hogy jól érezd magad.
Nem vagyok sem jóképű, sem vicces.
Hamar rájöttem: az, hogy fizetnek, a fantáziájuk része.
Mert így övék az irányítás.
Erre néhányuknak soha nem volt lehetősége.
Jól vagy?
Mit kérdeztél?
Hogy mit csinálsz mostanság.
Dolgozom. Sokat.
-Menjünk! Készen álltok? -Igen.
Add a kesztyűt!
-Mit csinálsz? -Azt mondtad, menjünk.
Vedd le, te barom! Rajtad lesz az utcán?
-Jól van. -Hülye!
-Biztos, hogy egyedül van? -Igen.
-Egy öregasszony. Kivel lenne? -A barátnőivel.
Ezeréves, már mind meghaltak.
Akkor a pasijával?
Undorító vagy.
Menjünk!
Miért szereted ennyire az órákat?
Sok oka van.
Szeretlek.
Gyerekként sok bántó zaj ért.
Ilyenkor a karórám ketyegését hallgattam. Ma is hordom.
Mechanikus.
Elképesztő, hogy áram nélkül működik.
De ez is varázslatos.
Ha annyira tetszik, köthetnénk egy alkut.
Ha mindennap eljössz, három hét múlva a tiéd.
-Mindennap? -Több lelkesedést!
Tetszik, vagy sem?
Hol az öreg ribanc?
-Itt van. -Ne mozdulj!
-Nem mozdulok.
Ülj le, és fogd be! Ki ez a fickó?
Egy barát.
-A széf. -Hol a széf?
-Milyen széf? -Ne baszakodj velem! Hol van?
Maradj vele!
-Mi a kombináció? -A kódot!
Lőj, úgysincs sok időm hátra!
-Lelőjelek? -Mondd meg a kódot!
Nem! Te vagy az, Louis, ugye?
Nem válaszolsz?
Felismertem az undorító kölnid!
Tűnjünk innen!
Szép napot, drágám!
Remélem, nem fázol meg.
-Jól vagy? -Igen, bár nagyon megijedtem.
-De jól alakult, nem? -Ismered őket?
Ő az unokám.
Hiába húz maszkot, a szaga elárulja.
A vén szatyor! Bassza meg!
-Ki volt a csávó? -Nem tudom.
De kiderítem.
Tennünk kell valamit.
Feljelentettem, mikor megfenyegetett, de nem volt elég bizonyítékom ellene.
Azt is megfontoltam, hogy felbérelek románokat.
Mégis minek?
Hogy megöljék. Egyikünknek meg kell halnia.
Vagy ő, vagy én.
Bár valószínűleg a korom miatt én patkolok el először.
-Kit hívsz? -A rendőrséget.
-Akkor jobb, ha megyek. -Miért?
Igazad van.
-Köszönöm. -Szívesen.
Nélküled már a feketepiacon lenne.
A tiéd.
-Nem. -Ne vitatkozz velem!
Azt csinálok, amit akarok.
Vigyázni fogok rá.
Légy óvatos, jó?
-Tessék! Jó napot! -Jó napot!
-A neten beszéltünk. -Igen, gyere be!
-Bruno, ugye? -Igen.
-Halló? -Már rúg a baba.
-Tessék? -A hasamban.
Szerinted jobbos vagy balos lesz?
-Üdv! Rue Jacob 15., hatodik kerület. -Oké.
-Visszahívhatlak? -Nem.
Ez a te gyereked, Claude!
A kromoszómáid pusztítást végeznek a hasamban.
Jövök, amint tudok. Odatennéd a telefont?
-Köszönöm. -Hallod?
Csodálatos.
Vicces, mert megesküdtem, hogy nem lesz gyerekem,
de kiugrom a bőrömből, ha érzem, hogy mozog.
Csodálatos két életet hordozni. Mindenkinek ezt kellene tenni.
Abszolút.
Figyelsz egyáltalán? Olyan távolinak tűnsz.
-Nem is. -A húgommal vagy!
A húgommal vagy?
Az irodában vagyok. Alig találkozunk.
-Dicsértessék, atyám! -Visszahívlak.
Már várja.
Pontosan hogy érted?
Fiatalok, kevésbé fiatalok. Mindenféle ügyfelem van.
Mit jelent az, hogy „kevésbé fiatal”?
Egyszer volt egy 60-as hölgy.
Mi olyan vicces?
-Az anyám annyi. -És?
Nem fogalmaztam világosan, öcsi.
Ha velem akarsz dolgozni, másképp kell gondolkodnod a korról.
-Ki az? -Mit gondolsz?
Korán hazaértél.
Rövidre zártam. Hosszú napom volt.
Helló!
-Üdv, Bruno vagyok! -Alphonse.
Minden jól ment Fabienne-nel?
Megkapta a betegek kenetét, aztán feltámasztottam.
Átgondolom, és majd jelentkezem.
Én is átgondolom.
-Viszlát! -Viszlát!
Viszlát!
-Ez meg ki? -Ígéretesnek tűnik.
Gondoltam, elkél az erősítés.
Erősítés?
Túl nagy a kereslet.
Csak ma délután
két ügyfélnek kellett nemet mondanom.
Miért nem mondtad el? A hátam mögött vetted fel?
El akartam mondani.
Neki akartad adni az ügyfeleimet?
-Ők az én ügyfeleim. -Nem igaz.
Tíz új klienst hoztam a jó híremnek köszönhetően.
Kezdesz nagyképű lenni!
Négy telefonhívás, és azt hiszi, ő Don Juan.
Akkor miért van szükség erősítésre?
Fogd be, és nyiss ajtót!
Erősítés...
-Jó napot! -Jó napot!
Küldemény Jacques Bisson úrnak.
Igen, jöjjenek be!
-Köszönöm. -Jöjjenek, erre!
Ide tegyék le!
-Mi ez? -Házimozi.
Alá kell írnom valamit?
-Így ni. -Szép napot!
Viszlát! Látom, lóvéd van bőven.
Micsoda?
Bőrfotel, három palack Château Pavie, házimozi?
És minden munkát én végzek.
Mit kezdenél ennyi pénzzel?
Ki felel a pénzmosásért, a könyvelésért és a számlázásért?
-Ne egyél vajat, az isten szerelmére! -Hagyjál már!
Ahogy akarod.
Szerinted könnyű figyelni, hogy a feleséged ne jöjjön rá?
Úgy tenni, mintha valós cégnek dolgoznál?
Mellesleg 50% nem sok ahhoz képest, amit csinálok.
Miért illet téged 50%?
Mert 30 évet lehúztam ebben a szakmában!
Nem bírnád sokáig nélkülem. A szádba adom a szerepeidet,
mosom az alsóidat, kiválasztom a ruháidat.
Mintha a te ruhatárad használható lenne!
Mi a baj a ruháimmal? Nem tetszenek?
Soha senki nem panaszkodott. Boldogultam nélküled is.
Meglátjuk, meg tudod-e tartani az új ügyfeleket.
Csak az számít. Majd 25 év múlva beszélünk.
-Azt hiszed, akkor is ezt űzöm majd? -Miért?
Mást tervezel? Azt hiszed, túl jó vagy? Mindhárom munkahelyedről kirúgtak.
A farkad az adottságod, mint apádnak.
Vannak színész- meg pékdinasztiák. Mi az ágyban vagyunk jók.
-Készülődj! -Mire?
-Egy új ügyfélre. -Fáradt vagyok.
Ne aggódj, nem lesz fárasztó!
-Hol van? -A közelben.
-Szervusz, drágám! -Szervusz!
Miért csengettél? Itt hagytad a kulcsod?
Kezd elmenni az eszem.
Semmi baj, gyere be!
Főztem teát.
Délután keresett fel. Beszédbe elegyedtünk,
és megláttam a lehetőséget.
Miben halt meg?
Hirtelen történt, szívrohama volt.
Egy reggel nem kelt fel.
Semmit sem vettem észre.
Szörnyű volt. Pokoli.
Nem tudom, miért mesélem el.
Nem bírom az egyedüllétet.
Azt hiszem, segíthetek.
-Mit kell csinálnom? -Egyszerű a képlet.
A férje néhány évvel ezelőtt halt meg.
Odaadta a férj néhány holmiját.
Ez bizarr.
Ötszáz euróért semmi sem az.
Ezt is odaadta. Bánj vele óvatosan!
-Mi ez? -A haja.
Vagyis egy paróka.
Hogy képesek így beleélni magukat?
Ez a munkám. Az egyetlen tehetségem.
Mikor megismertem anyádat, színész akartam lenni.
-Te? -Igen.
Limuzinsofőrnek álltam, hogy producerekkel találkozhassak.
-És? -Megismertem anyádat.
Mi a baj?
Kinevet majd, ha felhúzom.
Kit érdekel a paróka? Ettől csak valósághűbb lesz az egész.
Nesze!
-Színészkedj! -Mi?
Állj fel, és játssz!
A férje vagy, pocakos, fáradt.
-Egek... -Igen.
-Rajta! -Oké. Fáradt vagyok.
-Igen. Pocakos vagy. -És...
-Pocakos és fáradt vagy. -Így?
Igen, de azért ne...
Mi az? Jó így?
Nem is tudtam, hogy van humorod.
Pont ahogy szereted.
Sok tej, egy cukor.
Köszönöm, drágám!
Kezdődik. Gyere, ülj le!
A kedvenc műsoruk a Legyen Ön is milliomos!
Még a házigazdacsere előtt meghalt.
A nő a korábbi évadokat nézi DVD-n.
Bolond?
Nem, csak szerelmes. Talán egy nap te is megtapasztalod.
-Helyes válasz. -Tessék, megtömtem neked.
-Köszönöm. -A negyedik kérdés 800 euróért.
Ha külföldre utazunk, mennyivel kell előretekerni az órát?
Egy órával,
egy héttel, egy hónappal, vagy egy évvel?
-Könnyű. -Nem vagyunk hülyék.
Igazad van.
Még csak most kezdődött.
Figyelj, mert állítólag a férje mindenre tudta a választ!
Kiírt neked néhányat.
A mese szereplői a következők...
-Ezt tudom. -Tényleg?
Gruff... Gruffa... Gruffacs...
-Na? -Gruffacsór.
Nem semmi!
...Michel, 1500 euróért.
Ki volt a római császár i. sz. 54 és 68 között?
Fero...
Zero, Nero vagy Pero?
Nero.
-Nero. -Igen!
Ügyes vagy, édesem! Szép volt.
Hámozd meg a répát! Enyém a póréhagyma.
Csak egy keveset.
Vasárnap sétálhatnánk egyet Fontainebleau-ban.
Jó ötlet.
Vagy inkább Saint-Germain-en-Laye-ben?
Múlt hétvégén ott voltunk. Fontainebleau érdekesebb lesz.
Igazad van.
Akkor egyetértünk?
-Igen. -Mint mindig, drágám?
Fáradtnak tűnsz.
Úgy fogsz aludni, mint a bunda.
Alphonse nem jön?
De, már úton van.
Jól van? Hallottam, hogy gondok vannak a munkahelyén.
Tényleg? Ki mondta?
Nem emlékszem. Biztos kitaláció.
Nem, igazából állandóan dolgozik.
Alig látom.
Várj, vettem egy újat a gyógyszertárban.
Köszönöm, drágám!
Tehát egész este tévézünk.
-Tulajdonképpen igen. -Ennyi.
-Mi? -És lefekszünk aludni.
Igen.
-Biztos? -Igen.
Fontos tudnom.
Jössz, drágám?
Igen.
Szerintem rendeljünk.
Nem kell megvárnunk.
Gondolom, mindenki éhes.
-Biztos? -Persze, így járt.
Talán leragadt a munkahelyén?
Mindjárt elalszom.
Szép álmokat, drágám!
Jó éjt!
-Alphonse! Na végre! -Bocsánat.
Pont jókor. Köszönöm.
-Hogy vagy? -Jól. Elnézést!
Őrültekháza volt az irodában.
-Csirió! -Csirió!
Egészségünkre!
De nagyon boldog vagyok, mert találtam valamit,
ami a legnagyobb eladás lehet a cég történetében.
-Tényleg? -Igen. Ezt nézd, te értesz az órákhoz!
Ez egy 19. századi Henri Robert. Látod a számlapot?
-Nem? -Megfoghatom?
-Tiszta a kezed? -Kapd be!
Felhúzókar hátul. Sárgaarany, szignózott.
Mennyiért kelne el?
Nem tudom, de az ilyen órákat
árverésre bocsátják.
A Sotheby's úgy 4000 euró jutalékot adna érte.
Körülbelül. Nem olyan rossz.
-Elnézést, egy Moscow Mule-t kérek. -Hozom.
Rájöttem, hogy egyre jóképűbb.
Tegnap barátokkal vacsoráztunk,
és teljesen más volt.
Nemcsak fizikailag,
hanem a hangjában, gesztusaiban is.
Olyan aurája volt, amilyet eddig nem láttam.
Láttam, hogy néznek rá a barátnőim.
Ez rosszul esik?
Szomorú vagyok, hogy egy olyan nővel van, mint én.
Hogy érted?
Úgy, hogy nem értékelem eléggé a sármját.
Talán itt az ideje, hogy felfedezd, ki vagy.
Nem tudom, hogy van-e rá szó.
Amíg nem próbálod ki, nem tudhatod.
Természetesen.
Tudnám, ha az lennék.
-Talán aszexuális vagyok. -Vagy frusztrált.
-Hagyd abba! -Nem hagyom.
Viszlát később!
Csókolj meg! Egy csók nem kerül semmibe.
De. Egy csók nagyon is sokba kerül.
Főleg az első.
Hamarosan találkozunk.
Várj,
elfelejtettem megkérdezni.
Alphonse új állást szerzett?
Hogy érted?
Nézd, nem ugyanaz a cég!
Az idős hölgy sóhajtott „Vajon kívánatos vagyok még?
„Rendkívüli lenne És őszintén szólva váratlan”
A bíró szenvtelenül azt gondolta „Azt hiszi, egy nőstény majom vagyok
„Pedig ez lehetetlen” Mégis lehetséges volt
Vigyázz a gorillával!
Újra!
Képzeld, hogy egy majom vagy És választanod kell
Egy bíró és egy idős hölgy közt...
Igen!
...vagy mindkettőt?
Ha nekem választanom kéne
A jövőben egy ponton
Biztos vagyok benne Hogy az öreg hölgyet választanám
Elélvezek.
Vigyázz a gorillával!
Körbekérdezek, de szerintem minden holmiját elvitte.
Magali, az elődöd nem hagyott semmit a fiókban?
-Egy töltőtollat? -Fekete és ezüst.
-Fekete és ezüst? -Nem találtam semmit.
Nem, sajnálom. Hogy van?
Csúnyán elbántak vele.
Gyertek ide!
-Hívatott asszonyom? -Igen.
Most, hogy a férjem elhunyt, ideje kitakarítani a házat.
-Kitakarítani? -Igen.
Tudom, mit művelt ebben a házban.
Azok, akik nem voltak hajlandók lefeküdni vele,
maradhatnak.
A többiek elmehetnek. Nem akarom, hogy itt legyetek.
Carlo?
Sajnálom, asszonyom.
A helyedben eladnám a birtokot, és Rómába költöznék.
Nem jó ilyen elszigetelten élni.
Van életed, emberek, akikkel találkozhatsz.
A legjobb éveim már mögöttem vannak.
Az emlékeimen kívül nem kell más társaság.
Hisz többnyire pajzánok.
Ugyan, anya!
Tudjuk, hogy nem voltál boldog apával.
Megpróbáltad leplezni, de nem vagyunk hülyék.
Miből gondolod, hogy apádról beszélek?
Nem csak egy életem volt.
Jacques, szerelmem!
Tudom, hogy jó apa leszel,
és tudni fogod majd,
hogy magyarázd meg a hiányomat.
Hadd tegyem fel!
Nem vagyok „fogytos”.
„Fogyatékos”.
Szerinted béna?
A lényeg, hogy neked tetsszen.
A falu, ahol felnőttem.
Elviszel egyszer?
Nem hiszem.
Az ottaniak hülyék.
Laura?
Remélem, nagyszerű életed lesz.
Nagyon szeretlek.
Meséljen az édesanyjáról!
Homályos emlékeim vannak róla.
Emlékszem, hogy gyönyörű volt.
Mindenki másnál szebb.
-Sosem kereste? -Nem.
Féltem, hogy nem örülne neki.
Egészen mostanáig azt hittem, megszökött.
Miért szökött volna meg?
Mert nem voltam elég okos.
Vagy elég aranyos.
Vele ellentétben.
Magával ellentétben.
Azt akarod, hogy a kocsiban szüljek?
A klinika három kilométerre van. Szeretnék odaérni, mielőtt elvetélnék.
De piros a lámpa.
Hajts át rajta! Gyáva vagy.
-Basszus! Jön. -Mi?
Taposs már bele!
Ez fáj!
-Elég! -Gyorsíts!
-Vedd el a kezed! -Soha!
A második jobbra!
Mi lesz a neve?
Basszus! A picsába!
Te beszélsz.
Jó napot!
Itt PS-08 a TN-08-nak, két háttérellenőrzést kérek.
Ez a maga járműve?
Ez egy kocsi. Miért nem beszél úgy, mint egy normális ember?
-Martha! Elnézést. -Nézze, asszonyom!
Szólítson Marthának, akkor bármit odaadok,
még a forgalmit is.
-A minisztériumban dolgozik? -Igen.
És az úr, aki vezetett?
Ő a sofőröm.
Sportosan vezet.
Igen, drágám, időben ott leszek.
Nem, ott leszek. Szeretlek.
Ezúttal elengedjük.
Miért?
Én kértem, hogy hajtson át a piroson,
-és még csak meg sem bírságolnak? -Oké...
-Nehéz eset a hölgy. -Nekem mondja?
-Elmehetek? -Ezúttal igen.
-Köszönjük! -Köszönjük!
Hová mész?
Alphonse!
-Halló? -Igen, szia!
Azt akartam kérdezni, hogy ráérsz-e
este nyolc és tíz között.
-Sajnálom, Margot keresztanyja jön át. -És?
Szeretné, hogy jobban megismerjem.
Oké, akkor szia!
Szia!
-Sziasztok! -Hát itt vagy!
Françoise épp felidézte,
hogy hatévesen még mindig a kádba kakáltam.
-Elég dedós dolog, nem? -De.
Emlékszel a keresztanyámra?
Ott volt az esküvőn.
Persze.
Rég volt már.
Bizony. Szia!
-Nagyon lefogyott. -Nekem köszönhetően.
Egy ideig elég...
Ha jól emlékszem,
az apjával beszéltél a legtöbbet.
-Nyomult rád. -Tényleg?
Nem emlékszem.
Kis huncut!
Oké, együnk!
Még mindig nagyapa régi lakásában laksz?
Már több mint 30 éve.
A berendezés nagyon ódon.
Megrekedt a fénykorában.
Akárcsak én.
-Szedsz ételt? -Igen.
-Françoise! -Jöhet, éhes vagyok.
Françoise a nagyszüleimnek dolgozott.
Mit is csináltál?
Takarítottam, főztem.
Ha jól emlékszem,
nagyapa segített anyukádnak a háború alatt.
-Pontosan. -Ugye?
Gondoskodott rólunk.
Örökké hálás leszek neki.
Most, hogy felnőttél, elárulok egy titkot.
Akkoriban, mikor a nagyapád fiatal volt,
belezúgtam.
-Nagyapába? -Igen.
Mindig is szerettem az idősebb férfiakat.
Te ezt nem értheted.
-A tálcát, kérem. -Hölgyeim és uraim!
Megkezdjük az ereszkedést.
Kérjük, foglalják el a helyüket, és csatolják be biztonsági övüket!
Tiszta égbolt és 22 fok várja önöket Párizsban.
Kézipoggyászukat tárolják az előttük lévő ülés alatt,
vagy az ülés feletti rekeszben.
Nem tűrt ellentmondást.
Finoman fogalmazol. Egy vadállat volt.
Nagyon rosszul bánt a nagyival.
Amellett, hogy hős volt, seggfej is tudott lenni.
Nem ítélkezhetünk felette, más idők jártak.
Nekem nem hiányzik.
Ha velem beszélne így a férjem, hozzávágnék egy tányért.
Az szörnyű lenne.
Finom az étel.
-Krumplit? -Jöhet.
Nem, végeztünk.
-Majd én elpakolok. -Dehogy!
Csütörtök van, ma ő a soros.
Naponta váltogatjuk, hogy ki főz.
Akkor is segítek neki.
Kérsz egy kis Armagnacot?
Aranyos ez az Alphonse.
Kicsit feszült, de jóképű.
Segíts neki ellazulni!
Ráfér.
-Bocsánat. -Mi van veled?
Sajnálom.
Ne haragudj, Françoise!
Múlt hónapban megtámadták,
tele volt sérülésekkel. Nem szereti, ha megérintik.
Tényleg?
Françoise!
-Köszönöm. -Szívesen.
Megjött a taxid. Kint vár.
Kikísérnéd?
Én? Nem akarod te?
Vigyázz magadra! Jó volt látni.
Téged is.
A következő találkával ne várjunk 15 évet!
-Rendben. -Megígéred?
Addig tölts velem időt, amíg még itt vagyok!
Mehetünk?
Igen.
Nem ismertél fel?
Nem hát. Kövér disznó voltál.
Te sem ismertél fel engem.
Nem hát. Gyönyörű voltál.
Légy jó Margot-hoz!
Soha nem tudhatja meg, mit csinálsz a háta mögött.
-Most kioktatsz? -Igen.
Én nem hazudok.
Légy óvatos! Ki mint vet, úgy arat.
Hogy lehetsz ennyire perverz?
Miért?
-A feleségem keresztanyjával bújok ágyba! -Csak leszop.
-Szóval tudtad. -Nem tudtam.
Akkor jutott eszembe, mikor mondtad, hogy veletek vacsorázik.
Szólni akartam, de...
-De mi? -Nem mertem.
-Újonnan dohányzol? -Kivagyok.
Nyomd el!
Tudtad.
Neked a pénz az első.
-Ugye? -Nyomd el!
Nem veszed észre,
milyen erkölcstelen vagy?
Mi az az erkölcs?
Polgári elképzelések a hűségről egy olyan feleséghez, aki már nem szeret?
Vagy örömszerzés egy olyan nőnek, akinek már nem jut?
Jót teszünk, fiam.
Kitöltjük a naplójuk utolsó pár oldalát.
Kérlek, fogd be! Kár a gőzért.
Felfogtad,
hogy ő tisztába tette a feleségem?
Cumisüveget adott neki?
Tanítgatta az első szavaira?
Ez csodálatos.
-Mi? -Meghálálod.
Hagyd, majd én! Sétálnom kell.
Tudsz járni?
Igen, tudok. Csalódott vagy?
-Légy óvatos! -Jó.
-Félre az útból! -Mit akarsz?
Engedj be, vagy megöllek!
-Mit akarsz? -Ki vagy te?
-Nyugi!
Nyisd ki! Nyisd ki a szád!
Nézz rám, te rohadék!
Nem tudom, mit csinálsz a pénzével,
de ha még egyszer odamész, kinyírlak.
Kiloccsantom az agyadat, megértetted?
Ismerem a feleséged, tudom, hol laksz.
Még egyszer nem akarom meglátni az aranyásó pofádat.
Megértetted?
Ez meg mi a szar?
Apa! Jól vagy?
Minden rendben? Hívtam a rendőrséget.
-Ne! -Ne!
-Ne hívja! -Miért?
-Láttam a fickót. -Mondja le!
Mondja, hogy tévedés volt!
-Oké. -Viszlát holnap!
-Jó? -Remek.
Gyere, felállunk!
Lassan, óvatosan!
-Ülj le! -Nem megy ilyen gyorsan.
Így.
Ülj le!
Ez az.
Apának szólítottál.
A feliratot fordította: Kuruc Eszter Borbála
Kreatív supervisor Gömöri János