Так? Увійдіть. Так, ви можете…
У мене мало часу.
- Ти хотіла мене бачити? - Так.
Я вагітна.
У мене затримка, тож я вагітна.
- Ти не дуже радий. - Ні, я радий.
У будь-якому випадку я залишу дитину. Перше УЗД 27-го.
Тобі вирішувати, чи хочеш ти прийти.
- Перепрошую. Анрі Деррі на другій лінії. - Я візьму.
- Я дам тобі час подумати. - Добре.
Давай!
Так!
Чудово.
АЛЬФОНС
Тримай.
Чорт. У тебе є запальничка?
- Що? - Запальничка.
- Ні. - Чому у тебе ніколи немає вогню?
Ти завжди береш мої і десь їх губиш.
- Такий відстій. - Це правда.
Що ти з ними робиш? Пхаєш собі у дупу?
«Завтра на світанку, у білому мареві,
я поїду. Я знаю, ти чекаєш на мене.
Я пройду через ліси, я пройду через гори.
Я не лишуся…»
Вибачте, у вас є запальничка?
Так.
Дякую.
«Завтра…»
- Багатий козел. - Ким він себе уявляє?
- Господи. - Вдягнений як старий пердун.
«Коли два люблячих серця старішають разом
Це така радість, глибока
Тиха і й спокійна!
Любов! Божественний союз!
О, чистий зв'язок душ!
Його сяйво зберігається Коли згасають його вогні.
Два серця давно поєднались Та зараз лишилось одне.
Спогади про спільне минуле
Унеможливлюють життя одне без одного.
Коханий, чи не так? Таке у нас життя.
Ми насолоджуємось вечірнім спокоєм І сяйвом світанку.
І ми стали друзями І зберегли кохання».
Це було прекрасно.
Пробач.
- Так? - Ти мене чуєш?
- У мене стояк! - Що?
- Я знову у грі. - Я передзвоню.
Я знову у грі.
Я тобі надокучила?
Зовсім ні. Це прекрасно,
особливо останні рядки.
Тобі не потрібно вдавати захват.
Коли ми закінчуємо, можеш бути собою.
Ні, я кажу як є. Це справді красиво.
Описи природи — це нудно, але коли він почав розповідати про дочку…
- У нього талант. - Так, дійсно.
Треба буде спробувати це з іншими леді.
Бути собою — не означає забути про ввічливість.
Так, пробач.
Розповідай.
Ми тиждень не бачились.
Як у тебе справи?
ПАН КОХАННЯ
Давай, заходь через задні двері!
Ледащо!
Сьогодні ввечері? Але ви бачились зранку.
Він не машина, Маргарет.
- До зустрічі. - Дякую.
Будь ласка.
Сюзанн — це інша історія. У неї проблеми з пам'яттю.
Це було неймовірно.
Не забудь про чек.
Хіба я не заплатила?
Ні, Сюзанн.
Дякую. До зустрічі.
ПАН КОХАННЯ
П'ятниця, 14.00.
Ти в чудовій формі! Не забудь про чек.
Хіба я не заплатила?
Ти кожного разу питаєш.
Мене не обдуриш!
Дякую.
Випиши мені чек. Я запізнююсь, пробач.
- Я тобі хіба не заплатила? - Не заплатила.
Хоча не знаю… Ні, точно ні.
Це можна влаштувати. Дайте мені адресу.
Д'Аржансон, зрозуміло. На дверях є код?
Так, Альфонсе! Так!
Колір поміняємо.
Пан Кохання. Як щодо…
АДЕЛЬ - ФАБ'ЄНН - МАРІ-КЛОД
…вівторка 19-го?
Записав. Скажіть, будь ласка, адресу.
Привіт, стерво!
Веди мене у спальню.
Ти несповна розуму? Чому ти так вдягнений?
- Це все для тебе, Марі-Клод. - Я Шанталь.
- О, так. Шанталь. Пробач. - Шанталь.
До зустрічі!
Невже це все, на що ти здатен?
- Тобі ніколи не було соромно? - Соромно? За що?
За те, що тобі платять за задоволення.
Я не вважаю себе красенем чи дотепником.
Я швидко зрозумів, що гроші — частина їхньої фантазії.
Гроші вирішують.
У декого з них ніколи не було права вирішувати.
Все гаразд?
Яке було питання?
Я спитала, як в тебе справи.
Працюю. Багато.
- Ходімо. Готові? - Так.
Покажіть рукавички.
- Що ти робиш? - Ти сказав: «Ходімо».
Зніми це, ідіоте. Так вулицею підеш?
- Добре. - Придурок.
- Ти впевнений, що вона сама? - Так.
- Вона стара. Хто ще може там бути? - Її подружки?
Їй приблизно 1 000 років, вони всі померли.
А коханець?
Ти огидний.
Ходімо.
Чому ти так любиш годинники?
З багатьох причин.
Я люблю тебе.
У дитинстві я чув багато звуків, які мені не подобались.
Тому я концентрувався на цоканні свого старого годинника.
Автоматичне заведення.
Це неймовірно, працює без електрики.
Для мене це майже як магія.
Якщо він так тобі подобається, ми можемо домовитись.
Якщо приходитимеш щодня, за три тижні він стане твоїм.
- Щодня? - Не лякайся так!
Ти згоден чи ні?
Де стара сука?
- Вона тут. - Стояти!
- Не смикайся. - Добре.
Сиди тихо. Хто цей чувак?
Друг.
- Сейф. - Сейф!
- Який сейф? - Не біси мене! Де він?
Будь з ним.
- Комбінація! - Кажи код!
Стріляй, мені небагато лишилося.
- Хочеш, щоб я пристрелив тебе? - Скажи код.
Ні! Це ж ти, Луїсе, чи не так?
Ти не відповіси?
Я впізнала твій огидний одеколон!
Забираймося звідси.
Приємного дня, любий.
Сподіваюся, ти тепло вдягнений.
- Ти в порядку? - Так. Спочатку я злякалася.
- Але ж все гаразд, так? - Ти їх знаєш?
Це мій онук.
Навіть у балаклаві я впізнала сморід.
Кляте старе стерво! Чорт!
- Хто це був? - Не знаю.
Але я це з'ясую.
Ми маємо щось зробити.
Я написала заяву, коли він погрожував. У мене було замало доказів.
Я навіть хотіла найняти румунів.
Навіщо?
Щоб його вбили. Один з нас має піти.
Або він, або я.
Не дивлячись на вік, я не збираюся помирати першою.
- Куди ти дзвониш? - У поліцію.
- Я краще піду. - Чому?
Так, справді.
- Дякую. - Будь ласка.
Без тебе він вже був би на чорному ринку.
Він твій.
- Ні. - Не сперечайся.
Я роблю те, що хочу.
Я подбаю про нього.
Бережи себе, добре?
- Так? Вітаю. - Вітаю.
- Ми спілкувалися онлайн. - Так. Проходьте.
- Бруно, вірно? - Так.
- Ало? - Він поворушився.
- Що? - У животі.
Гадаєш, він буде соціалістом?
- Привіт. Рю-Жакоб 15, в шостому окрузі. - Добре.
- Можна, я передзвоню? - Ні.
Це твоя дитина, Клоде,
твої хромосоми, що зростають всередині мене.
Я приїду, щойно зможу. Можеш піднести телефон до живота?
- Дякую. - Чуєш?
Це прекрасно.
Дивно, я ніколи не хотіла дітей,
але моє серце вискакує з грудей щоразу, коли чортеня ворушиться.
Жити два життя чудово. Якби всі могли це пережити.
Згоден.
Ти мене слухаєш? Ти наче десь далеко.
Ні, я слухаю.
Ти не з моєю сестрою?
Я на роботі. Ми майже не бачимось.
- Вітаю, отче. - Я передзвоню.
Вона чекає на вас.
Як це розуміти?
Молоді, не дуже молоді — мої клієнтки дуже різні.
Тобто «не дуже молоді»?
Якось у мене була клієнтка щонайменше 60 років.
Що тут смішного?
- Моїй матері 60. - І?
Дозволь пояснити, хлопче.
Якщо ми співпрацюватимемо, тобі доведеться мислити ширше.
- Хто там? - А ти як думаєш?
Ти рано.
Я швидко впорався. День був довгий.
Вітаю.
- Вітаю. Бруно. - Альфонс.
З Фаб'єнн все пройшло добре?
Я провів її в останню путь, а потім повернув до життя.
Я тобі передзвоню, юначе. Мені треба подумати.
Мені — також.
- Бувайте. - Бувай.
До побачення.
- Хто це? - Він добре працює.
Непогано було б мати підстраховку.
Підстраховку?
Я не можу задовольнити попит.
Сьогодні
я втратив ще двох клієнток.
І ти не сказав мені? Хотів найняти його в мене за спиною?
Я збирався сказати.
Ти хотів передати йому моїх клієнток?
- Вони мої клієнтки. - А от ні.
Я привів десять нових завдяки моїй репутації.
Ти диви, який ти став зарозумілий!
Чотири телефонні дзвінки — і вже вважаєш себе донжуаном.
Навіщо тоді підстраховка?
Замовкни і відчини двері.
Підстраховка…
- Добридень. - Вітаю.
Доставка для Жака Біссона.
Так. Проходьте.
- Дякую. - Прошу. Сюди.
Покладіть це тут.
- Що це? - Телевізор зі звуковою панеллю.
Я маю десь підписати?
- Ось так. - Бувайте.
Бувайте. Непогано ти влаштувався.
Що?
Шкіряне крісло, три пляшки «Шато Паві» і домашній кінотеатр.
А всю роботу роблю я.
Навіщо тобі стільки готівки?
Хто відмиває гроші, веде облік і виписує рахунки?
- Годі вже їсти масло, заради Бога! - Відчепися!
Роби як знаєш.
Гадаєш, легко приховувати це від твоєї дружини?
Робити вигляд, що ти працюєш легально?
До речі, 50% за мої зусилля — це не так вже й багато.
Чому я маю віддавати 50%?
Тому що я 30 років у цьому бізнесі!
Без мене ти не протримався б довго. Я готую для тебе ролі,
перу твої боксери і вибираю тобі одяг.
Твій мені також не подобається.
А що не так з моїм одягом? Ну, кажи.
Ніхто ніколи не скаржився. Я нормально жив і без тебе.
Подивимось, чи втримаєш нових клієнток.
Це головне. Поговоримо через 25 років.
- Гадаєш, я все ще буду цим займатися? - А що?
В тебе інші плани? Ким ти себе вважаєш? Тебе звільнили з останніх трьох робот.
Твій скарб — це член. Як і мій.
Існують династії акторів, пекарів, а ми неперевершені в ліжку.
- Іди готуйся. - До чого?
- У тебе нова клієнтка. - Я втомився.
Не хвилюйся, вона невибаглива.
- Де вона живе? - Неподалік.
- Привіт, любий. - Привіт.
Чому ти дзвониш? Ти забув ключі?
Я несповна розуму.
Не хвилюйся, заходь.
Я заварила чай.
Вона сьогодні прийшла, ми поговорили,
і я побачив можливість.
Від чого він помер?
Це сталося раптово. Сердечний напад.
Одного ранку він просто не прокинувся.
Я нічого не помічала.
Це жахливо. Просто жахливо.
Навіщо я це розповідаю?
Я не можу бути сама.
Гадаю, я можу допомогти.
- Що я маю робити? - Нічого складного.
Її чоловік помер кілька років тому.
Вона дала мені дещо з його речей.
Це моторошно.
За 500 євро цілком прийнятно.
Також вона дала мені це. Обережно, не зіпсуй.
- Що це? - Його волосся.
Тобто перука.
Чому вони вірять в ці фантазії?
Це моя робота. Мій дар. Єдиний дар.
Коли я зустрів твою матір, я мріяв стати актором.
- Ти? - Так.
Я був водієм лімузину, возив продюсерів.
- І? - Зустрів твою матір.
В чому справа?
В цьому я матиму дурний вигляд.
Начхати на перуку. Це для того, щоб вона повірила.
Тримай.
- Зіграй. - Що?
Вставай і грай.
Ти її чоловік, у тебе живіт, ти втомився.
- Ну… - Так.
- Давай. - Гаразд, я втомився.
- Так. І в тебе живіт. - У мене…
- Великий живіт, і ти втомився. - Ось так?
Так, але він не…
Що? Ось так?
Я і не знав, що ти такий смішний.
Все як ти любиш.
Багато молока, ложка цукру.
Дякую, кохана.
Починається. Сідай поруч.
Вони дивилися «Хто хоче стати мільйонером?»,
і він помер до того, як змінився ведучий.
Вона переглядає програму на DVD.
Вона божевільна?
Ні, вона закохана. Може, одного дня ти зрозумієш, що це таке.
- Вірна відповідь. - Ось, зробила для тебе.
- Дякую. - Питання на 800 євро.
Коли ви їдете за кордон, годинник потрібно перевести вперед
на годину,
тиждень, місяць чи рік?
- Це просто. - Ми ж не дурні.
Це точно.
Це тільки початок.
Май на увазі, він знав всі відповіді.
Вона написала кілька для тебе.
Три персонажі дитячої книжки…
- Я знаю. - Справді?
Ніф-Ніф, Наф-Наф і…
- Ну? - Забув.
Це складно.
…на 1 500 євро, Майкле.
Хто був римським імператором з 54 по 68 рік нашої ери?
Вагон…
Нерон чи Перон?
Нерон.
- Нерон. - Так!
Ти молодець, любий.
Ти почисти моркву, а я — порей.
Зовсім трошки.
У неділю можемо прогулятися у Фонтенбло.
Чудова ідея.
Чи краще Сен-Жермен-ан-Ле?
Ми їздили туди минулого тижня. Краще у Фонтенбло.
Так, ти маєш рацію.
То ми домовилися?
- Так. - Як завжди, любове моя.
Ти виглядаєш втомленим.
Дехто буде дуже добре спати вночі.
Альфонс не прийде?
Він вже в дорозі.
Він в нормі? Я чув, у нього проблеми на роботі.
Справді? Хто таке каже?
Не пам'ятаю. Мабуть, це все маячня.
Насправді він працює нон-стоп.
Я майже його не бачу.
Зажди, я купила тобі нову.
Дякую.
Отже, ніч перед телевізором з нею.
- Так, технічно. - І все?
- Що? - Я просто сплю поряд із нею і все.
Так.
- Так. - Так.
Я маю знати.
Ти йдеш, любий?
Так.
Я пропоную замовити.
Необов'язково його чекати.
Ми всі помираємо з голоду.
- Точно? - Так, буде для нього наука.
Він, мабуть, застряг на роботі.
Я без сил.
Добраніч, любий.
Добраніч.
- Альфонсе! Ти вчасно! - Перепрошую.
Ти якраз вчасно. Дякую.
- Як ти? - Чудово. Мені шкода.
На роботі якийсь дурдом.
- Будьмо. - Будьмо.
Будьмо.
Але я щасливий, бо я знайшов те,
що може стати найуспішнішою угодою в історії компанії.
- Справді? - Так. Схоже, ти знаєшся на годинниках.
Це Henri Robert, 19 століття. Бачиш циферблат?
- Ні? - Можна мені?
- А ти руки мив? - Та годі.
Візерунок ззаду. Жовте золото. Гравірування.
Скільки за нього можна виручити?
Не знаю,
але такий годинник продали б на аукціоні.
Навіть на Sotheby's, мої комісійні становили б тисячі чотири.
Приблизно так. Непогано.
- Можна мені «Московський мул»? - Так.
Він раптом став привабливішим.
Ми вечеряли з друзями,
і він геть змінився.
Не тільки фізично —
голос, жести.
Він випромінював таку енергію, якої не було раніше.
Я бачу, як на нього дивляться мої подруги.
Це тебе засмучує?
Мені сумно, що він з такою жінкою, як я.
Що ти маєш на увазі?
Жінкою, яка не цінує його так, як він на те заслуговує.
Це твій шанс зрозуміти, хто ти є.
Я не знаю, чи є для цього назва.
Не дізнаєшся, якщо не спробуєш.
Звісно.
Я б знала, якби це було так.
- Можливо, я аксекуалка. - Або розгублена.
- Припини. - Ні, не припиню.
Побачимось.
Поцілуй мене. Один поцілунок нічого не значить.
Значить. Він значить багато.
Особливо перший.
До зустрічі.
До речі,
я забула спитати.
Альфонс знайшов нову роботу?
Що ти маєш на увазі?
Дивись, це інша компанія.
«Що ж…», — зітхнула старенька «Ти ще хочеш мене?»
«Це було б незвичайно І вкрай несподівано»
Суддя подумав собі «Взяти за жінку мавпу
То було б неможливо» Та виявилось, він помилявся
Стережіться горили!
Продовжуй.
Уявіть собі, що ви мавпа І маєте обирати
Суддя чи старенька леді, а може…
Так!
…обоє?
Якби довелось обирати
Коли-небуть в майбтньому
Я б впевнено вибрав Леді стареньку
Я кінчаю.
Стережіться горили!
Я спитаю, але, здається, він все забрав.
Маґалі, твій попередник нічого не лишив у шухлядах?
- Авторучку? - Сріблясто-чорну.
- Сріблясто-чорну? - Ні, я нічого тут не знаходила.
Ні, вибач. Як він?
З ним повелися негідно.
Підійдіть.
- Ви хотіли нас бачити? - Так.
Мій чоловік помер — час зробити прибирання.
- Прибирання? - Так.
Я знаю про все, що тут відбувалося.
Ті, хто відмовився спати з тією свинею,
можуть лишитися.
Іншим я дякую. Вони молодці.
Карло?
Пробачте, пані.
На твоєму місці я б усе продала і переїхала до Риму.
Мені не подобається, що ти тут сама.
Тебе попереду чекає ще стільки цікавого.
Найкращі роки мого життя вже позаду.
Компанію мені складають спогади.
Здебільшого непристойні.
Облиш, мамо.
Ми всі знаємо, що ти була нещаслива з татом.
Ти намагалась приховувати це, та ми не дурні.
Чому ти думаєш, що я кажу про твого батька?
У мене було багато життів.
Жаку, кохання моє.
Ти будеш хорошим батьком,
ти знайдеш правильні слова,
щоб пояснити йому мою відсутність.
Давай я повішу.
Я не «інвалідка».
«Інвалід».
Тобі не подобається?
Вона подобається тобі.
Це селище, в якому я виросла.
Ти відвезеш мене туди?
Ні, не думаю.
Люди там дурні.
Лоро?
Сподіваюся, ти щасливий.
Люблю тебе всім серцем.
Розкажіть мені про матір.
Це складно.
Я пам'ятаю дуже вродливу жінку.
Вродливішу за будь-яку іншу.
- Ви не намагалися її розшукати? - Ні.
Не думаю, що вона зраділа б.
Донедавна я вважав, що вона втекла.
Навіщо їй тікати?
Бо я був дурним.
Або негарним.
Не таким, як вона.
Не таким, як ви.
Ти хочеш, щоб я народила в машині?
Я хотіла б потрапити в клініку, поки у мене на стався викидень.
Але світлофори червоні.
То порушуй! Ти боягуз.
- Чорт! Починається. - Що?
Їдь швидше!
Мені боляче!
- Припини. - Ні, не гальмуй!
- Забери руку. - Ні.
Повертай праворуч.
Як ми його назвемо?
Чорт. Трясця.
Говорити будеш ти.
Вітаю.
PS-08 до TN-08. Зупинили авто для перевірки.
Транспортний засіб ваш?
Це машина. Ви можете розмовляти нормально?
- Марто… Пробачте. - Послухайте, пані…
Марта, і я дам вам все, що попросите,
навіть документи на машину.
- Ви з міністерства? - Так.
А той, хто був за кермом?
Він мій водій.
Той ще гонщик.
Так, люба, я буду вчасно.
Ні, я приїду. Люблю тебе.
Ми вас відпустимо.
Чому?
Я просила його їхати на червоне,
- а ви навіть не оштрафуєте мене? - Так…
- Та ще штучка. - Я в курсі.
- Я можу йти? - Цього разу так.
- Дякую. - Дякую.
Куди це ти?
Альфонсе!
- Ало? - Так, слухай…
Я хотів спитати, чи є в тебе вікно
між 20.00 і 22.00.
- Пробач, до Марго приїде хрещена. - І що?
Вона хотіла, щоб ми провели час разом.
Гаразд. Бувай.
Так, бувай.
- Привіт. - Ось і ти.
Франсуаза розповідає,
що до шести років я часто какала у ванну.
- Це дивно, хіба ні? - Так.
Ти пам'ятаєш мою хрещену?
Ви бачились на весіллі.
Звісно.
Скільки часу минуло.
Багато. Вітаю.
- Він дуже схуд. - Завдяки мені.
Тоді він був…
Якщо я нічого не плутаю,
ти не відходила від його батька.
- Він фліртував. - Справді?
Не пам'ятаю.
Яка ж ти пустунка.
Давайте вже їсти.
Ти й досі живеш в дідусевій старій квартирі?
Так, я живу там більше 30 років.
Вона така старомодна, ти навіть не уявляєш.
Наче загублена в часі.
Як і я.
- Покладеш? - Так.
- Франсуазо. - Так. Помираю з голоду.
Франсуаза працювала в моїх бабусі і дідуся.
Що ти робила?
Прибирала, готувала.
Я пам'ятаю,
що дідусь допоміг твоїй мамі під час війни.
- Так. - Справді?
Він піклувався про нас.
Ми навіки вдячні йому.
Зараз я можу відкрити тобі секрет.
Коли твій дідусь був молодим,
я була закохана в нього.
- В діда? - Так.
Мені подобаються старші чоловіки.
Вам цього не зрозуміти.
- Підніміть столик. - Пані та панове.
Ми починаємо зниження.
Поверніться на свої місця і пристебніть паски безпеки.
Небо над Парижем безхмарне, температура повітря — 22 градуси.
Ваша ручна поклажа має бути під сидінням попереду вас
або у спеціальному відсіку.
Він був доволі суворим.
Ось як ти це називаєш? Він був хамом.
Він зневажав бабусю.
Може, він був героєм, але і покидьком також.
Не нам судити, то були інші часи.
За якими я не сумую.
Якби чоловік розмовляв так зі мною, я б кинула в нього тарілкою.
Який жах.
Дуже смачно.
- Картоплі? - Так.
Ні, досить вже.
- Я приберу. - Це виключено.
Сьогодні четвер, у нас є розклад.
Ми робимо це по черзі, день через день.
Я йому допоможу.
Може, арманьяку?
Твій Альфонс дуже милий.
Сором'язливий, але привабливий.
Допоможи йому трохи розслабитись.
Заради його ж добра.
- Ні. Пробачте. - Що з тобою?
Пробачте.
Пперепрошую.
Минулого місяця на нього напали,
тож зараз дотики йому неприємні.
Справді?
- Франсуазо. - Так.
- Дякую. - Прошу.
Твоє таксі приїхало. Водій чекає.
Ти проведеш її?
Провести? Хіба ти не хочеш?..
Бережи себе. Була рада побачитись.
І я також.
Давай не чекати ще 15 років.
- Звісно. - Обіцяєш?
Або спілкуватимемось зараз, або ніколи.
Добре, ходімо.
Так.
Ти не впізнала мене?
Як я могла? Тоді ти був товстим як свиня.
Ти також мене не впізнав.
Як я міг? Тоді ти була красунею.
Не ображай Марго.
Вона не повинна дізнатися, чим ти займаєшся.
- Ти читаєш мені нотації? - Так.
Я нікому не брешу.
ПАН КОХАННЯ
Обережно. Що посієш, те і пожнеш.
Ти такий збоченець.
Що зараз?
- Ти спав з її хрещеною? - Вона просто смокче.
- То ти знав. - Ні, не знав.
Я згадав про це, коли ти сказав, що ви вечеряєте з нею.
Я хотів тобі сказати, але…
- Але що? - Не наважився.
- Ти палиш? - Почуваюся жахливо.
Викинь цигарку.
Ти знав.
Але гроші важливіші.
- Вірно? - Викинь цигарку.
Ти хоч розумієш,
що в тебе немає принципів?
Про які принципи ти говориш?
Бути вірним дружині, яка більше тебе не кохає?
Або задовольняти самотніх жінок?
Ми робимо добру справу.
Заповнюємо останні сторінки їхніх щоденників.
Будь ласка, замовкни. Годі з мене твоїх балачок.
Ти розумієш,
що вона, можливо, підтирала дупу моїй дружині?
Годувала її?
Вчила її перших слів?
Це чудово.
- Що? - Те, як ти дякуєш.
Ні, я сам. Мені потрібно ходити.
Ти можеш ходити?
Так, можу. Ти розчарований?
- Обережно. - Так.
- Відійди. - Чого вам?
Відійди, бо вб'ю.
- Що відбувається? - Хто ви?
Хто ви?
Відкривай. Відкривай рота.
Дивись на мене, сучий ти сину.
Не знаю, що ти робиш з її грошима,
та прийдеш знову — я прикінчу тебе.
Я виб'ю тобі мізки. Ти мене зрозумів?
Я знаю, хто твоя дружина, де ти живеш.
Я більше не хочу бачити твою ласу до грошей дупу.
Второпав, що я кажу?
Що це в біса таке?
Тату. З тобою все гаразд?
Ви як? Я викликала поліцію.
- Ні! - Ні!
- Не треба. - Чому?
- Я його бачила. - Дзвоніть.
Скажіть, що помилилися.
- Гаразд. - Побачимося завтра.
- Так? - Чудово.
Вставай. Я допоможу.
Давай. Обережно.
- Сідай. - Не так швидко.
Ось так.
Сідай.
Сюди.
Ти назвав мене татом.
Переклад субтитрів: Tetiana Skarzhenivska
Творчий керівник Ганна Волошина