PARIISI, 1973
Tyypit, menemmekö Lidoon tänä iltana?
Paskat Lidosta.
Se on luusereille ja homppeleille,
sellaisille homppeleille kuin te!
Paradis Latin on mukavampi. Luottakaa minuun, tunnen Pariisin.
Haluatko mennä ulos tänä iltana?
Totta vitussa haluan.
Ei Pariisissa istuta hotellissa -
ja neulota villapaitoja.
Minua väsyttää, Enzo. Käymme ulkona joka ilta.
Väsytänkö minä sinua?
Juot liikaa ja ajaudut tappeluihin.
Entä sitten? Onko se ongelma?
-Tee kuten haluat. -Kuten haluan?
Tarvitsenko sinun lupaasi?
Oletko vaimoni vai äitini?
Toisinaan en ole varma.
Sinä et ole äitini.
Et ole puoliakaan naisesta, joka hän oli.
Hän oli pyhimys, joka ei valittanut koko ajan.
Tunsit hänet, Luigi. Kerro hänelle.
Hän oli enkeli.
Levätköön rauhassa.
Minua väsyttää.
Haluan vain nukkumaan.
Mene sitten nukkumaan, ämmä.
Vie minut klubille ja vaimo hotelliin.
Täällä ollaan, pojat. Mennään.
Tässä.
Kiitos.
Haluatteko musiikkia?
Pidättekö jazzista?
En juuri tunne sitä.
Se on kepeää musaa. Kuuntelen sitä kun olen allapäin.
Hyvää, vai mitä?
Riippuu siitä paljonko haluatte.
Haluamme paljon mahdollisimman nopeasti.
Mitä tarkoittaa "paljon"?
Kaksi grammaa, 10 grammaa, 100, 200?
-Paljonko rahaa teillä on? -Tarpeeksi.
-Tarkoittaa? -Se tarkoittaa paljon.
HERRA RAKKAUS
Herra Rakkaus, haloo?
Haloo? Haloo?
Haloo?
"Kirjassa Isäni kunnian päivä -
opitaan, että..."
Hiljaa! Kuka hän on?
Siinä ei käy hyvin. Jotain on tehtävä, rouva.
-Mihin tämä on? -Henkilökohtaiseen käyttöön.
En tiedä, mitä teet hänen rahoillaan,
mutta tapan vielä sinut.
-Vastaus A. -No, Gaston?
Onko vastaus lopullinen?
Etkö tiennyt vastausta?
Anteeksi, olin aivan muualla.
Ei se mitään.
-On ollut rankka päivä. -Niinpä.
Siitä vain.
Lepää vähän.
Tiedätkö mitä teemme nyt?
En. Mitä?
Mitä teemme, kun olemme allapäin?
Tilaamme pitsan.
Kivan pitsan. Millaisen?
Tuplajuustolla.
Ja katsomme Rochefortin tyttöjä.
-Iltaa. -Iltaa.
Ihan kuin kaviaaria.
Rakastan kaviaaria.
Maksaa saman verran, 4 000 euroa.
Siinä, nuori mies.
Mistä tiedän sen aidoksi?
-Kaikki hyvin? -Kyllä.
-Hyvää yötä. -Etkö halua jäädä?
En. Heippa.
Selvä... Hyvää yötä.
Kirjekuorenne on keittiön pöydällä.
Tällä kertaa minä tarjoan.
Ilta oli todella mukava.
Hyvää yötä.
-Laura! -Mitä kuuluu?
-Tervetuloa Pariisiin, kulta. -Hauska nähdä sinua täällä.
-Olet viimein täällä. -Niin olen.
-Siitä on aikaa. -Tule. Syödään.
Sulun aikaan luulin, että tappaisin itseni.
Meille sinkkunaisille se oli painajainen.
Maalla mikään ei muuttunut.
Join koko kellarin.
Ja se toimi. Näytät upealta!
Vielä toinen? Anteeksi?
Minulla on kerrottavaa.
Ette saa kertoa kellekään.
-Kenelle muka? -Se on salaisuus.
No niin, anna tulla.
Tässä se on.
-Mikä tämä on? -Näytä.
-Katso. -Arvaa mikä se on.
-"Herra Rakkaus". -Mikä se on? Näytä.
Minä tiedän.
No niin.
Oikein hyvä.
Todella hienoa.
Odota.
-Lopeta. -Ei! Hitto! Se oli hienoa.
Olet ihan aineissa.
Entä sitten?
Kuka minua syyttäisi?
Menetänkö työni?
Jättääkö mies minut? Säikäytänkö lapseni?
-Olenko huono esimerkki? -Minne piilotit sen?
-En tiedä. -Missä se on?
Missä se on?
Lipastossa.
Emme ostaneet sitä sinua varten.
Otan riskejä selvitäksemme tästä sotkusta.
-Ne ovat minun rahojani! -Sinun rahasi, minun elämäni.
Minun ei tee mieli kuolla.
Miksi te kaikki leikitte kuolemalla?
-Vielä yksi viiva. -Ei.
Pidän siitä miltä se tuntuu.
-Vielä yksi. -Ei!
Katso peiliin. Näky ei ole kaunis.
-Et nuku ennen ensi viikkoa. -Voin nukkua tuonpuoleisessa.
Löytyykö unipillereitä?
-Luulisin. -Ota yksi tänä iltana.
-Ennen nukkumaanmenoa. -Miksi menisin nukkumaan?
Koska huomiselle on suunnitelmia.
Tarvitsen sinua.
Sinäkö tarvitset minua?
Se oli mukavaa, mutta nyt sinun on nukuttava.
Paras mennä nukkumaan samana päivänä kuin heräsit.
Selvä, hyvää yötä.
Lucien?
Niin?
Etkö unohtanut jotain?
-Uudestaan. -Ei.
Tämä riittää.
-Haluan lisää. -Olet aineissa!
Miksi sinulla on hänen avaimensa?
Koska se on asuntoni.
En ole koskaan käynyt siellä.
Hän kärtti kyllästymiseen asti. Ostin hänelle sen murjun.
Sinulla on rahaa, tuo ei ole kilttiä.
Se on oikeastaan todella kilttiä.
Se on Rue Paul Bourget 17. Rakennus, kerros, kaikki.
Hän luulee olevansa kovis, mutta syntyi rikkaalla alueella.
Hemmoteltu 26-vuotiaaksi asti. Täysin laiska, törsäilijä.
Nyt hän on onnellinen.
Elää paikassa, joka selittää hänen turhuutensa.
Ehkä hän on sairas.
Minäkin olen.
Vanhuus on kuin syöpä.
Sofiane, arvaa paljonko hän sai?
Ei mitään, kuten yleensä. Hänen isänsä tuli kotiin.
-Miten meni? -Oikein hyvin.
Näin hyvällä säällä olisi hyvä, jos menisit hienoon naapurustoon.
En ole sitä vastaan.
Eli... Hänen nimensä on Anne-Marie de Montenay,
ja hän odottaa sinua kartanossa ylellisessä Rueil-Malmaisonissa.
-Katolilaisuus haisee tänne saakka. -Miten vanha hän on?
-Nuori, 65. -Paljonko?
Tonni, ja kelpo ennakko.
Teen sen.
Kun pääset perille, pysäköi etuportaiden luo.
Mene sisään. Näet pianon.
Pianon päällä on maljakko.
Maljakossa on huivi.
-Hän haluaa, että sidot silmäsi. -Enkö saa nähdä häntä?
Et näemmä. Tekopyhyys, uskonto, sen sellaista.
Älä kurki. Jos teet niin, hän ei maksa.
Entä sitten?
Astu muutama askel -
ja seuraa hänen ohjeitaan.
-Hei. -Mukava tavata.
Antakaa kätenne. Seuratkaa minua.
Takananne on sohva.
Istukaa alas.
Riisukaa takkinne ja paitanne.
Laskekaa housunne.
Pidättekö työstänne?
Se riippuu.
Jos käytän normaalia ääntäni, tunnistatko minut?
Katso vain.
Näkisitpä itsesi...
Taitaa olla aika jutella.
Niin.
Tämä on Johanna.
Johanna, eikö vain?
Kuten vain haluat.
Kuka hän on?
Osa minua, jonka olen aina salannut sinulta.
Me vaihdoimme muutaman sanan.
Mistä te puhuitte?
Asioista, joita emme ole sanoneet.
Tule.
Loppujen lopuksi elämä ei ole huonoa.
Jos en olisi selvittänyt, kuka hän oikeasti on,
en olisi ikinä tajunnut, mitä oikeasti haluan.
Kerroitko hänelle minusta?
Tavallaan, kyllä.
Tule.
Mene makuulle.
Mene vain.
Hei, sinä.
Miten hän reagoi?
Hän ei sanonut mitään.
Eikö hän edes säpsähtänyt?
Ei oikeastaan.
Miltä sinusta tuntuu?
Se tuntui hyvältä.
Olen ylpeä sinusta.
Tästä alkaa uusi sivu.
Tule mukaan.
-Mitä tämä on? -Kaikki tavarasi.
En halua enää nähdä sinua.
Oletko kunnossa?
Itketkö sinä?
Hyvästelin juuri puolet elämästäni.
Kuolen nälkään, anna mäkkiä.
Tulossa. Odota. Se on kuumaa.
Tässä. Toin ranskiksia.
-Kiitti. -Ranskiksia?
-Jätkät, näittekö tämän? -Mikä se on?
-Kokeilen tätä. -Odota, se ei ole minun.
Ei kiinnosta paskaakaan.
Oikeasti?
Galaxy-kiinteistöt,
Rue Paul Bourget 17, toinen kerros,
asunto 12.
Saisinko tietonne?
No?
Se on aitoa!
-Vitun hyvää. -Anna.
Tosi hyvää.
No? Onko se aitoa kamaa?
Isä?
Iltaa.
Emme varanneet aikaa, mutta...
Tulkaa sisään.
Haluatteko, että...
-Ei, ei se haittaa. -Oletteko varma?
Lämmitän keiton tähteet.
Anteeksi, kun myöhästyin. En tunne tätä aluetta.
Luoja, olet niin kaunis.
Se ihan pakottaa minut kysymään.
Ihanaa nähdä sinua taas.
Samoin.
Pidätkö siitä?
Herkullista.
-Joku on ovella. Minä menen. -Mene.
-Paska! -Poliisi!
-Mitä te teette? -Istu alas.
Mitä tämä on?
-Jätkät! -Kenelle tämä kuuluu?
Kenelle? Se ei ole minun!
Minä vannon! Älkää koskeko!
Mitä nyt? Se ei ole minun!
Se ei ole minun, okei?
Taskulamppu pois naamaltani!
Tämä on Adèle Mouginot'n vastaaja.
Jätä viesti äänimerkin jälkeen.
Kuten runoilija sanoi:
"Lyhykäisyys on lahjakkuuden sisar."
Adèle, tässä Alphonse.
Hyviä uutisia.
Vaikeutesi taitavat olla toistaiseksi ohitse.
Soita minulle.
Tässä valossa näytätte paljon äidiltänne.
Tunsitteko hänet?
Kohtasimme välillä käytävällä.
Tekö asuitte täällä hänen aikanaan?
Muutimme kaksi kuukautta ennen hänen lähtöään.
Juttelitteko koskaan?
Niitä näitä.
Mieheni tunsi hänet paremmin.
Hän oli harrastelijakuvaaja ja pyysi äitiänne malliksi.
Se sai minut hyvin mustasukkaiseksi.
Vanhempanne rakastivat toisiaan.
Edeltävänä päivänä hän vaikutti onnelliselta.
Mukavaa päivää.
Samoin. Minne menette?
Eihän se minulle kuulu.
-Nähdään taas. -Hei hei.
Alphonse.
Pidän teistä paljon.
Samoin.
No niin, vanha veikko.
Oli jo aikakin.
-Ei se minun ole, veli. -Lakkaa sanomasta "veli".
-Ei se minun ole. -Mistä sitten on kyse?
Jättikö joulupukki 150 grammaa kokaa sukkaasi?
En tiedä.
Lakkaa pelleilemästä.
Sinut on jo pidätetty diilauksesta.
Diilasin maria.
Tiedän. Halusit olla älykäs, iso kiho.
Olet niin tyhmä, että joku vasikoi sinusta.
-Kuka? -Ei sillä väliä.
Et saa edes pidettyä jengiäsi kasassa.
En diilaa kokista, jätkä!
-Lopeta. -Oliko se omaan käyttöön?
-Sataviisikymmentä grammaa? -Olet sairas.
Haaskaamme aikaa.
Tämä on vakavaa, Louis.
Kerro meille keneltä sait sen.
En vittu tiedä.
Etpä tietenkään.
En vittu tiedä!
-En halua vankilaan. -Rauhoitu.
Älä tule lähemmäs! Älä koske!
Pyydän! Älkää tehkö tätä!
-Mitä? -Anteeksi.
-Mitä nyt? -Anteeksi.
Niin?
Niin.
Mitä on meneillään?
Okei. Olen tulossa.
Täytyy mennä.
-Ei nyt! Eläydyin täysillä! -Palaan myöhemmin.
Avaa siteet!
Hänen syöpänsä paheni.
Hänellä oli syöpä.
Ettekö tiennyt?
Tiesin, mutta hän on hyvin yksityinen.
Hän tuskin puhuu siitä.
Hän kieltäytyy hoidoista. On ihme, että hän selvisi näin pitkään.
Istukaa alas.
Tytöt,
rouva Villemairen äitiysloman aikana -
herra Moreira toimii kirjallisuuden opettajananne.
Päästän teidät hommiin.
Kiitos.
-Neidit, hyvää huomenta. -Hyvää huomenta.
No niin...
Aloitetaan pelillä.
Ette varmaankaan ole tottuneet peleihin luokassa.
Kuka osaa sanoa jotain äsken kirjoittamastani?
-Neiti... -Clément.
Onko se etunimenne?
-Sukunimeni. -Hiljaa.
-Adèle Clément. -Olkaa hyvä.
Ne ovat kaikki Flaubertin teoksia, paitsi Hernani.
Se on näytelmä...
Victor Hugolta.
Oikein hyvä.
Sinulla oli herkullinen hymy,
miehen askellus, mutta pojan silmät.
En ollut ikinä tuntenut sellaista.
Vaikutatte eksyneeltä.
Kyllä, etsin Rue Poincaréta.
-Toisella puolella. -En vielä tunne kaupunkia.
Tämä on pieni paikka. Pian valitatte nähneenne jo kaiken.
Seuratkaa minua.
-Odottakaa. -Nopeammin, Lucien.
Älkää sanoko Lucien. Olen opettajanne.
Selvä, Lucien!
Olkaa kuin kotonanne.
Mielihyvin.
Unelmoin, että lähtisimme kaupungista yhdessä,
siitä pienestä tylsästä sodan tuhoamasta kaupungista.
Tulkaa, nouskaa.
-Älkää esittäkö vanhaa. -Teidän ei pidä olla täällä.
Opettajanne kotona.
Olette opettajani koululla.
Olette tylsä mies, joka ei osaa tanssia.
Täytyy arvostella tekstejä.
Ja minä osaan tanssia. Hyvin, itse asiassa.
Tanssikaa kanssani tai revin paitani ja kiljun.
-Tekisittekö niin? -Kuolen täällä.
-Yksi tanssi, sitten lähdette. -Lupaan sen.
Se olit sinä. Niin se meni.
Olin rakastunut.
Ensimmäistä kertaa.
Ehkä viimeistä.
Kun olemme näin,
rakastatteko yhä vaimoanne?
Totta kai.
Tulen aina rakastamaan häntä.
Mutta hän on kaukana.
Hän on täällä mielessäni.
Adèle, lopeta!
Antakaa minun olla.
Se tuntui minusta kauhealta.
Olin nuori, täynnä ylpeyttä.
Olen pahoillani, Lucien.
Saat anteeksi.
Lopulta tunnustin, ettei se ollut totta.
Kirjoitin sinulle sata kertaa.
Mutta oli liian myöhäistä, et koskaan vastannut.
Lepää nyt.
Tämä on sinulle.
Voit avata sen myöhemmin.
Lue runo minulle.
Mikä niistä?
Se, jonka luit luokassa.
Etkö muista sitä ulkoa?
En.
-Anteeksi. -Harmi.
Lue se silti.
"Sinä, joka et tunne lapsuuden suloa.
Lapsi! Älä kadehdi surun aikaa,
Jossa sydän on vuoroin orja tai kapinallinen,
jossa nauru on synkempi kuin pelkosi.
Me unohdamme. Suloinen huolettomuus!
Se haihtuu kuin tuuli loputtomiin taivaisiin,
ilon huuto häilyy kaikuessaan.
Kuningaskalastaja vedessä.
Voi! Älä kiirehdi ajatustes' kypsymistä!
Nauttien käy aamuun, nauttien käy kevääseen.
Sinun tuntisi kietoutuvat kuin kukkaset.
Älä niitä poimi ennen aikojaan."
Hän on poissa.
Kiitos.
Päivää.
Olin lähdössä.
-Mukavaa päivää. -Samoin.
-Mitä on meneillään? -Palasin töihin.
-Onko se ongelma? -Ei.
Harmittaako se noin?
Ei tämä sitä ole.
Löytyykö sinulta vielä viskiä?
Ei ole aikaa. Sinulla on asiakas 45 minuutin päästä.
En aio mennä.
En tänään.
Mikä sinua vaivaa?
Vaimoni jätti minut juuri.
Hän on lesbo.
Kätkin juuri -
150 grammaa kokaiinia sekopään asuntoon.
Rakastamani henkilö kuoli silmieni edessä.
Kuka kuoli?
Adèle.
Adèle?
-Meidän Adèleko? -Niin.
Hemmetti.
Hän oli paras asiakkaamme.
-Minä pilailen. -Tiedän.
Hitto vie mikä nainen.
Ja hyvä sängyssä.
Sellaista sattuu.
Tässä työssä on oltava kova.
Viime vuonna menetin neljä.
Neljä?
Neljä.
En voi. En pysty tähän.
Totta kai pystyt.
Silloin sinulla on eniten merkitystä.
Jos tarvitset aikaa ryhdistäytyäksesi,
voin varata muutaman nuorikon.
Mitä varten tuo salkku on?
Ei mitään.
Anteeksi.
Haloo?
Kuuletko minua? Tässä Louis. Hyviä uutisia. Oletko valmis?
Vanha nainen on kuollut.
-Kuka? -Mummini on kuollut.
-Niin? -Sinun on mentävä hänen luokseen.
-Tiedän koodin. -Minkä koodin?
Teet minut hulluksi. Tallelokeroon, idiootti.
Sinullako on koodi?
Tulkaa. Okei, kerro kaikki.
Hei.
En pääse tänä iltana, minulla on...
Hyvä ajoitus, puhuimme juuri sinusta.
-Tule sisään. -Minusta?
Lapset, kuten suunniteltua, tässä on Alphonse.
Istu alas.
-Päivää. -Istu.
Oikeasti?
-Miksi olette yllättyneitä? -Mitä odotit?
Tämä ei ole henkilökohtaista. Ajattele meitä.
Tämä on tosi outoa meille.
-En ymmärrä. -Emme mekään.
Tiedän, että on vaikeaa ymmärtää, että aloitin uuden elämän tässä iässä.
Anteeksi mitä?
Anna minun kertoa.
Teille tulen aina olemaan isänne vaimo.
Hän on ollut poissa viisi vuotta.
Viisi vuotta olen ollut yksin.
Te vierailette vain muutaman kuukauden välein, kun pyydän.
Aina löytyy tekosyy siirtää tai perua lounaita.
Viisi vuotta -
ajatellen pahinta.
Mutta kävikin niin,
että viisi vuotta myöhemmin on kuin kohtalo -
olisi taas puolellani.
Tapasin Alphonsen pahimmillani.
Hän opetti minut jälleen rakastamaan.
Tässä on nyt ongelma...
Älä sano mitään. Et ansaitse tätä.
En todellakaan.
Lapset hyväksyvät sinut.
Tämä on mukavaa, mutta kyseessä on väärinymmärrys.
Äitinne on upea nainen.
Isänne kuolema oli hänelle vaikea.
-Isämme? -Niin, ja...
Mitä oikein sanotte?
Isänne kuolema oli hänelle vaikea.
Hetkinen, isä ei ole kuollut.
Äiti, sanoitko hänelle, että isä on kuollut?
Voisi hyvin olla.
Vaikka hän pettikin sinua Beaulieun naapurin kanssa...
Älä puhu siitä ämmästä!
Hän ei välittänyt.
Miksi isänne pani häntä?
Sellaista sattuu.
-Niin. -No, hän on minulle kuin kuollut.
Hemmetin ylpeytesi.
Pilaat sekä oman että isän elämän.
-Missä Gaston muuten on? -Ei kuulu teille.
Kuuluupa. Hän tunsi äitini.
Kuka äitinne oli?
En tiedä. Mutta haluaisin tietää.
-Oletteko siellä? -Olemme.
Meillä on ongelma.
Mitä nyt?
Hiljaa. Minä nukun!
Mitä?
-Se on auki. -Niin?
Se on tyhjä, ei mitään. Hitto.
Vittu! Hemmetti! Paska!
Mitä vittua teen nyt? Minulla ei ole rahaa.
-Mitä... -Suu kiinni. Minä nukun.
Lopeta! Satutat minua!
Entä sitten? Onko se ongelma?
Päästä irti.
Haluatko sanoa jotain?
Kauniita unia.
Hyvä herra, jos luette tätä kirjettä,
olen jo matkalla pois täältä.
Lopultakin päivän on kohdattava yö.
Kiitoksena siitä, että annoitte minulle -
viimeiset nautinnon ryöpyt,
tässä on muutama fakta -
jollekulle, joka rakastaa kelloja paljon.
Katsokaa kolmen kelloni minuuttiviisareita.
Yksi osoittaa itään,
toinen etelään -
ja kolmas länteen asunnossani.
Nämä ovat lempikellonaikojani.
Aamunkoitto talvella,
Iltahämärä kesällä -
sekä keskiyö.
Käyttäkää ne hyvin.
Adèle.
Senkin pikku paholainen.
Tekstitys: Laura Jalkanen
Luova tarkastaja Anne-Maria Rantanen