‫פריז, 1973‬
‫חבר'ה, יוצאים ל"לידו" הערב?‬
‫נמאס מה"לידו".‬
‫זה מקום של לוזרים ושל מתרוממים,‬
‫מתרוממים קטנים כמוכם!‬
‫בואו ניסע ל"פאראדי לטין", זה נחמד יותר. תסמכו עליי, אני מכיר את פריז.‬
‫אתה רוצה לצאת הערב?‬
‫ודאי שאני רוצה.‬
‫לא באים לפריז כדי להישאר במלון‬
‫ולסרוג סוודרים.‬
‫אני עייפה, אנצו. אנחנו יוצאים בכל ערב.‬
‫אני מעייף אותך?‬
‫אתה שותה יותר מדי ומסתבך בקטטות.‬
‫נו? מה הבעיה עם זה?‬
‫- תעשה מה שבא לך. - מה שבא לי?‬
‫אני צריך רשות ממך?‬
‫את אשתי או אימא שלי?‬
‫לפעמים אני לא ממש יודעת.‬
‫את לא אימא שלי.‬
‫את לא מגיעה לקרסוליים שלה.‬
‫היא הייתה קדושה שלא התלוננה כל הזמן.‬
‫אתה הכרת אותה, לואיג'י. ספר לה.‬
‫היא הייתה מלאך.‬
‫תנוח בשלום על משכבה.‬
‫אני עייפה.‬
‫אני רק רוצה ללכת לישון.‬
‫אז תלכי לישון, כלבה.‬
‫תוריד אותי במועדון ותיקח אותה למלון.‬
‫הגענו, חבר'ה. בואו.‬
‫קחי.‬
‫תודה.‬
‫רוצה מוזיקה?‬
‫את אוהבת ג'ז?‬
‫אני לא ממש מכירה.‬
‫זאת מוזיקה רגועה מאוד. אני מאזין לה כשאני עצוב.‬
‫זה טוב, נכון?‬
‫אלפונס‬
‫תלוי כמה אתם רוצים.‬
‫אנחנו רוצים הרבה, אבל בהקדם האפשרי.‬
‫מה כוונתך ב"הרבה"?‬
‫שני גרם, עשרה גרם, 100, 200?‬
‫- כמה כסף יש לכם? - מספיק.‬
‫- שזה אומר? - שזה אומר הרבה.‬
‫מר אהבה‬
‫מר אהבה, הלו.‬
‫הלו? הלו?‬
‫הלו?‬
‫"בספר 'התהילה של אבי',‬
‫"אנחנו לומדים ש..."‬
‫סתום. מי האיש הזה?‬
‫זה לא ייגמר בטוב. חייבים לעשות משהו, גברתי.‬
‫- בשביל מה זה? - שימוש אישי.‬
‫אני לא יודע מה אתה עושה עם הכסף שלה,‬
‫אבל אני אהרוג אותך.‬
‫- תשובה א'. - נו, גסטון?‬
‫זאת התשובה הסופית שלך?‬
‫לא ידעת את התשובה?‬
‫מצטער, שקעתי במחשבות.‬
‫זה בסדר.‬
‫- זה היה יום קשה. - אכן.‬
‫בבקשה.‬
‫תנוח קצת.‬
‫אתה יודע מה אנחנו נעשה?‬
‫לא. מה?‬
‫מה אנחנו עושים כשאנחנו בדיכאון?‬
‫אנחנו מזמינים פיצה.‬
‫פיצה טעימה. איזה סוג?‬
‫תוספת גבינה.‬
‫וצופים ב"העלמות מרושפור".‬
‫- שלום. - שלום.‬
‫זה כמו קוויאר.‬
‫אני מתה על זה.‬
‫זה עולה כמו קוויאר, 4,000.‬
‫בבקשה, בחור.‬
‫איך אדע שזה חומר אמיתי?‬
‫- את בסדר? - כן.‬
‫- לילה טוב. - אתה רוצה להישאר?‬
‫לא. ביי.‬
‫בסדר... לילה טוב.‬
‫המעטפה שלך על השולחן במטבח.‬
‫לא, הפעם זה על חשבוני.‬
‫היה לי לילה נפלא.‬
‫לילה טוב.‬
‫- לאורה! - מה שלומך?‬
‫- ברוכה הבאה לפריז, יקירתי. - מוזר לראות אותך כאן.‬
‫- את סוף סוף כאן. - אכן.‬
‫- חלף הרבה זמן. - בואו. נאכל ארוחת ערב.‬
‫במהלך הסגר, חשבתי שאני אתאבד.‬
‫עבור רווקות כמונו, זה היה סיוט.‬
‫דבר לא השתנה באזורי הכפר.‬
‫שתיתי את כל מרתף היינות.‬
‫זה חולל פלאים. את נראית נפלא.‬
‫עוד בקבוק? סליחה?‬
‫יש לי משהו לספר לכן.‬
‫אל תספרו לאיש.‬
‫- למי נספר? - זה סוד.‬
‫קדימה, תספרי לנו.‬
‫הנה זה.‬
‫- מה זה? - תראי לי.‬
‫- תסתכלי. - נחשו מה זה.‬
‫- "מר אהבה". - מה זה? תראי לי.‬
‫אני מבינה.‬
‫כן.‬
‫טוב מאוד.‬
‫יפה מאוד.‬
‫רגע.‬
‫- תפסיקי. - לא! חרא! זה היה נהדר.‬
‫את מסטולית לגמרי.‬
‫אז מה?‬
‫מי יאשים אותי?‬
‫אני אאבד את משרתי?‬
‫בעלי יעזוב אותי? אני אפחיד את ילדיי?‬
‫- אני מהווה דוגמה רעה? - איפה החבאת את זה?‬
‫- אני לא יודעת. - איפה זה?‬
‫איפה זה?‬
‫במגירה.‬
‫לא קנינו את זה בשבילך.‬
‫אני לוקח סיכונים כדי לחלץ אותנו מהבלגן הזה.‬
‫- זה הכסף שלי! - הכסף שלך, אבל החיים שלי.‬
‫לא בא לי למות.‬
‫למה לכולכן יש משאלת מוות?‬
‫- עוד שורה אחת? - לא.‬
‫אני אוהבת את התחושה.‬
‫- עוד שורה. - לא!‬
‫תסתכלי במראה. זה לא מחזה יפה.‬
‫- את לא תישני עד שבוע הבא. - אני יכולה לישון בעולם הבא.‬
‫יש לך כדורי שינה?‬
‫- אני חושבת שכן. - קחי אחד הלילה.‬
‫- לפני שתלכי לישון. - למה שאלך לישון?‬
‫כי יש לנו תוכנית למחר.‬
‫אני צריך אותך.‬
‫אתה צריך אותי?‬
‫זה היה כיף, אבל עכשיו את צריכה לישון.‬
‫מוטב שתלכי לישון באותו יום שבו התעוררת.‬
‫בסדר, לילה טוב.‬
‫לוסיאן?‬
‫כן?‬
‫אתה לא שוכח משהו?‬
‫- שוב. - לא.‬
‫זה מספיק.‬
‫- אני רוצה עוד. - את מסטולית!‬
‫למה יש לך מפתחות שלו?‬
‫כי זאת הדירה שלי.‬
‫כף רגלי מעולם לא דרכה במקום הזה.‬
‫נמאס לי מכך שהוא מציק לי, אז קניתי לו דירה עלובה.‬
‫יש לך כסף, לא יפה מצדך.‬
‫האמת שזה יפה מאוד מצדי.‬
‫רחוב פול בורז'ה 17. הבניין, הקומה, הכול.‬
‫האידיוט חושב שהוא בחור קשוח, אבל הוא נולד בשכונה עשירה.‬
‫פינקו אותו עד גיל 26. הוא בטלן, מפזר כסף.‬
‫עכשיו הוא מאושר.‬
‫הוא גר במקום שעשוי להסביר את חוסר התועלת שלו.‬
‫אולי הוא חולה.‬
‫גם אני חולה.‬
‫זקנה היא כמו סרטן.‬
‫סופיאן, נחש כמה הוא קיבל?‬
‫כלום, כרגיל. אבא שלו חזר הביתה.‬
‫- איך הלך? - מצוין.‬
‫במזג האוויר הנאה הזה, יעשה לך טוב לבקר בפרוור יוקרתי.‬
‫אני לא מתנגד לרעיון.‬
‫אז... שמה אן-מארי דה מונטניי,‬
‫והיא מחכה לך באחוזה ברואי-מלמזון האופנתי.‬
‫- צחנת הקתוליות מגיעה עד כאן. - בת כמה היא?‬
‫- צעירה. 65. - כמה?‬
‫אלף, ומקדמה יפה.‬
‫אני בעניין.‬
‫כשתגיע לשם, תחנה ליד מדרגות הכניסה.‬
‫תיכנס. אתה תראה פסנתר.‬
‫על הפסנתר יש אגרטל.‬
‫ובתוך האגרטל יש צעיף.‬
‫- היא רוצה שתכסה את העיניים. - לא אוכל לראות אותה?‬
‫כנראה לא. צביעות, דת, דברים מהסוג הזה.‬
‫בלי להציץ. אם תציץ, היא לא תשלם.‬
‫ואז?‬
‫תעשה כמה צעדים‬
‫ואז תציית להנחיות שלה.‬
‫- שלום. - נעים להכיר.‬
‫תן לי את היד שלך. בוא אחריי.‬
‫יש ספה מאחוריך.‬
‫אתה יכול לשבת.‬
‫תוריד את הז'קט ואת החולצה, בבקשה.‬
‫תוריד את המכנסיים.‬
‫אתה אוהב את העבודה שלך?‬
‫תלוי.‬
‫אם אני מדברת בקול הרגיל שלי, אתה מזהה אותי?‬
‫קדימה, תסתכל.‬
‫אילו יכולת לראות את עצמך...‬
‫אני חושבת שהגיע הזמן שנדבר.‬
‫כן.‬
‫זו ז׳והנה.‬
‫שמך ז׳והנה, נכון?‬
‫שמי הוא מה שתרצי שיהיה.‬
‫מי היא?‬
‫חלק ממני שתמיד הסתרתי ממך.‬
‫הוא ואני החלפנו כמה מילים.‬
‫על מה דיברתם?‬
‫על דברים שלא אמרנו מעולם.‬
‫בואי.‬
‫בסופו של דבר, החיים לא כל כך נוראיים.‬
‫אלמלא גיליתי מי הוא היה באמת,‬
‫בחיים לא הייתי מגלה מה אני רוצה באמת.‬
‫סיפרת לו עליי?‬
‫מבחינה מסוימת, כן.‬
‫בוא.‬
‫תשכב.‬
‫בואי.‬
‫שלום לך.‬
‫איך הוא הגיב?‬
‫הוא לא אמר מילה.‬
‫הוא אפילו לא נרתע?‬
‫לא ממש.‬
‫איך את מרגישה?‬
‫זה היה נעים מאוד.‬
‫אני גאה בך.‬
‫זה לפתוח דף חדש.‬
‫בוא איתי.‬
‫- מה זה? - כל החפצים שלך.‬
‫לא רוצה לראות אותך יותר.‬
‫את בסדר?‬
‫את בוכה?‬
‫כרגע נפרדתי מחצי מחיי.‬
‫אני גווע ברעב, תן לי מקדונלד'ס.‬
‫אני מביא. רגע. זה חם.‬
‫הנה. קניתי צ'יפס.‬
‫- תודה. - צ'יפס?‬
‫- חבר'ה, ראיתם את זה? - מה זה?‬
‫- אנסה את זה. - חכה, זה לא שלי.‬
‫אני לא שם זין.‬
‫ברצינות?‬
‫אחוזות גלקסי,‬
‫רחוב פול בורז'ה 17, קומה שנייה,‬
‫דירה 12.‬
‫אפשר לקבל את פרטיך האישיים?‬
‫נו?‬
‫זה הדבר האמיתי!‬
‫- פשוט נפלא. - קח.‬
‫זה מעולה.‬
‫נו? זה הדבר האמיתי?‬
‫אבא?‬
‫שלום.‬
‫לא קבענו פגישה, אבל...‬
‫תיכנס.‬
‫את רוצה שאני...‬
‫- לא, זה בסדר. - את בטוחה?‬
‫אני אחמם את שאריות המרק.‬
‫אני מתנצלת על האיחור, אני לא מכירה את האזור.‬
‫אלוהים, את יפה כל כך.‬
‫זה מוביל למה שאני רוצה לשאול.‬
‫אני שמחה לראות אותך שוב.‬
‫גם אני.‬
‫טעים לך?‬
‫אני מת על זה.‬
‫- יש מישהו בדלת. אני אלך. - תפתח.‬
‫- חרא! - משטרה!‬
‫- מה אתם עושים? - תשבו.‬
‫מה זה?‬
‫- חבר'ה! - למי זה שייך?‬
‫של מי? זה לא שלי!‬
‫נשבע באלוהים! אל תיגע בי!‬
‫מה קורה פה? זה לא שלי!‬
‫זה לא שלי, בסדר?‬
‫תעיף את הפנס מהפרצוף שלי!‬
‫הגעתם לתא הקולי של אדל מוז'ינו.‬
‫תשאירו הודעה אחרי הצליל.‬
‫כפי שאמר המשורר,‬
‫"תמציתיות היא האחות של כישרון."‬
‫אדל, זה אלפונס.‬
‫יש לי בשורות טובות.‬
‫אני חושב שהצרות שלך הסתיימו למשך זמן מה.‬
‫תתקשרי אליי.‬
‫בתאורה הזאת, אתה דומה לאימא שלך.‬
‫הכרת אותה?‬
‫נפגשנו לפעמים במסדרון.‬
‫גרת כאן כשהיא הייתה בסביבה?‬
‫עברנו לכאן חודשיים לפני שהיא עזבה.‬
‫יצא לך לדבר איתה?‬
‫שיחות חולין.‬
‫בעלי הכיר אותה טוב יותר.‬
‫הוא היה צלם חובב, הוא ביקש ממנה לדגמן עבורו.‬
‫זה עורר בי קנאה עצומה.‬
‫הוריך אהבו מאוד זה את זה.‬
‫יום לפני, היא נראתה מאושרת.‬
‫שיהיה לך יום נעים.‬
‫גם לך. לאן אתה הולך?‬
‫זה לא ענייני.‬
‫- להתראות. - ביי.‬
‫אלפונס.‬
‫אני מחבבת אותך מאוד.‬
‫ואני אותך.‬
‫בדיוק, זקן.‬
‫זה מגיע לך.‬
‫- זה לא שלי, אחי! - תפסיק לקרוא לי "אחי".‬
‫- זה לא שלי. - אז של מי זה?‬
‫סנטה השאיר 150 גרם של קוקאין בגרב שלך?‬
‫אני לא יודע.‬
‫תפסיק לעבוד עלינו.‬
‫עצרנו אותך פעמיים בגין סחר בסמים.‬
‫מכרתי מריחואנה.‬
‫אני יודעת. רצית להיות חכמולוג, תותח.‬
‫אתה טיפש כל כך שמישהו הלשין עליך.‬
‫- מי? - זה לא משנה.‬
‫אתה לא מסוגל אפילו לשלוט בכנופיה שלך.‬
‫אני לא סוחר בקוקאין, אחי!‬
‫- תפסיק. - זה נועד לשימוש אישי?‬
‫- כמות של 150 גרם? - אתה חולה.‬
‫אנחנו מבזבזים את זמננו.‬
‫זה רציני מאוד, לואי.‬
‫תגיד לנו מאיפה השגת את זה.‬
‫אני לא יודע, לעזאזל.‬
‫בטח, אתה לא יודע.‬
‫אמרתי שאני לא יודע!‬
‫- אני לא רוצה ללכת לכלא. - תירגע.‬
‫אל תתקרב אליי! אל תיגע בי!‬
‫בבקשה! אל תעשה לי את זה!‬
‫- מה? - מצטער.‬
‫- מה הבעיה? - מצטער.‬
‫כן?‬
‫כן.‬
‫מה קורה?‬
‫בסדר. אני בדרך.‬
‫אני חייב ללכת.‬
‫- לא עכשיו! הייתי חזק בעניין! - מצטער. אחזור אחר כך.‬
‫שחרר אותי!‬
‫הסרטן שלה החמיר.‬
‫היה לה סרטן.‬
‫לא ידעת?‬
‫ידעתי, אבל היא אדם פרטי מאוד.‬
‫היא בקושי מדברת על זה.‬
‫היא מסרבת לקבל טיפול. זה נס שהיא שרדה זמן רב כל כך.‬
‫שבו.‬
‫בנות,‬
‫במהלך חופשת הלידה של גברת וילמייר,‬
‫מר מוריירה יהיה המורה שלכן לספרות.‬
‫מר מוריירה, הכיתה לרשותך.‬
‫תודה, אדוני המנהל.‬
‫- בנות, בוקר טוב. - בוקר טוב.‬
‫אז...‬
‫הרנאני‬
‫בואו נתחיל עם משחק.‬
‫אתן בטח לא רגילות לשחק בכיתה.‬
‫מי יכולה לומר משהו על מה שכתבתי כרגע?‬
‫- גברת... - קלמנט.‬
‫- זה שמך הפרטי? - לא.‬
‫- שם משפחה. - שקט.‬
‫- אדל קלמנט. - בבקשה.‬
‫כולן יצירות של פולבר, מלבד "הרנאני".‬
‫שזה מחזה מאת...‬
‫ויקטור הוגו.‬
‫כל הכבוד.‬
‫היה לך חיוך מקסים,‬
‫צורת הליכה של גבר, אבל עיניים של נער.‬
‫מעולם לא הרגשתי את זה בעבר.‬
‫נראה שהלכת לאיבוד.‬
‫כן, אני מחפש את רחוב פואנקרה.‬
‫- זה בצד השני. - אני עדיין לא מכיר את העיירה.‬
‫זאת עיירה קטנה. בקרוב תתלונן שכבר ראית הכול.‬
‫בוא אחריי.‬
‫- חכי לי. - תזדרז, לוסיאן.‬
‫אל תקראי לי לוסיאן. אני המורה שלך.‬
‫בסדר, לוסיאן!‬
‫תרגישי בבית.‬
‫בסדר גמור.‬
‫נהגתי לחלום שנעזוב את העיירה הזאת יחד,‬
‫את העיירה הזעירה והמשעממת הזאת שהמלחמה החריבה.‬
‫קדימה, קום.‬
‫- תפסיק להעמיד פנים שאתה זקן. - אסור לך להיות כאן.‬
‫אני המורה שלך.‬
‫אתה המורה שלי כשאנחנו בבית הספר.‬
‫מחוצה לו, אתה גבר משעמם מאוד שלא יודע לרקוד.‬
‫אני צריך לבדוק למבחנים.‬
‫ואני יודע לרקוד. טוב מאוד, למעשה.‬
‫תרקוד איתי או שאקרע את החולצה שלי ואצרח.‬
‫- את תעשי את זה? - אני מתה כאן.‬
‫- ריקוד אחד ותלכי. - מבטיחה.‬
‫זה היית אתה. זה היה המצב.‬
‫הייתי מאוהבת.‬
‫בפעם הראשונה.‬
‫כנראה האחרונה.‬
‫כשאנחנו במצב הזה,‬
‫אתה עדיין אוהב את אשתך?‬
‫כמובן.‬
‫אני תמיד אוהב את אשתי.‬
‫אבל היא רחוקה.‬
‫היא כאן, בראש שלי.‬
‫אדל, תפסיקי!‬
‫אל תיגע בי!‬
‫הרגשתי נורא בגלל זה.‬
‫הייתי צעירה, מלאת גאווה.‬
‫אני מצטערת, לוסיאן.‬
‫אני סולח לך.‬
‫בסופו של דבר, הודיתי שזה לא היה נכון.‬
‫כתבתי לך 100 פעמים.‬
‫אבל זה היה מאוחר מדי, מעולם לא השבת.‬
‫תנוחי קצת.‬
‫זה בשבילך.‬
‫אתה יכול לפתוח אחר כך.‬
‫תקריא לי את השיר.‬
‫איזה?‬
‫השיר שהקראת בכיתה.‬
‫אתה לא זוכר אותו בעל פה?‬
‫לא.‬
‫- מצטער. - חבל מאוד.‬
‫תקריא אותו בכל זאת.‬
‫"אתה, שאינך מודע ליופי הילדות‬
‫"ילד! אל תקנא ביגונו של הגיל‬
‫"שבו הלב הוא עבד ומורד לפרקים‬
‫"שבו תכופות הצחוק עצוב יותר מדמעותיך‬
‫"גילך חסר הדאגות הוא כה מתוק שהוא נשכח!‬
‫"הוא חולף כמו משב רוח ברקיע העצום‬
‫"כמו זעקת שמחה נחלשת‬
‫"כמו שלדג על המים‬
‫"הו! אל תמהר לבגר את מחשבותיך!‬
‫"התענג על הבוקר התענג על האביב‬
‫"שעותיך הן פרחים השזורים אלה באלה‬
‫"אל תקטוף אותם מהר יותר מהזמן"‬
‫היא מתה.‬
‫תודה.‬
‫שלום.‬
‫אני בדרך החוצה.‬
‫- שיהיה לך יום נעים. - גם לך.‬
‫- מה קורה פה? - חזרתי לעבוד.‬
‫- זאת בעיה? - לא.‬
‫אתה נסער כל כך בגלל זה?‬
‫לא מדובר בזה.‬
‫יש לך ויסקי?‬
‫זה לא הזמן. יש לך לקוחה בעוד 45 דקות.‬
‫אני לא הולך.‬
‫לא היום.‬
‫מה קרה לך?‬
‫אשתי עזבה אותי.‬
‫היא לסבית.‬
‫אני החבאתי‬
‫מאה חמישים גרם של קוקאין בדירה של משוגע.‬
‫מישהי שאהבתי מתה לנגד עיניי.‬
‫מי מתה?‬
‫אדל.‬
‫אדל?‬
‫- אדל שלנו? - כן.‬
‫לעזאזל.‬
‫היא הייתה הלקוחה הכי טובה שלנו.‬
‫- אני מתלוצץ. - אני יודע.‬
‫אישה מדהימה.‬
‫וטובה במיטה.‬
‫דברים כאלה קורים.‬
‫בעסק הזה, אתה חייב להיות קשוח.‬
‫איבדתי ארבע בשנה שעברה.‬
‫ארבע?‬
‫ארבע.‬
‫אני לא יכול. אני לא יכול לעשות את זה.‬
‫ודאי שאתה יכול.‬
‫אז אתה חשוב יותר מכול.‬
‫אם אתה צריך זמן כדי להתאפס על עצמך,‬
‫אני יכול לקבוע לך עם כמה צעירות.‬
‫מה הקטע עם תיק המסמכים?‬
‫זה שום דבר.‬
‫תסלח לי.‬
‫הלו?‬
‫אתה שומע אותי? זה לואי. יש לי בשורות טובות? מוכן?‬
‫הזקנה מתה.‬
‫- מי? - סבתא שלי מתה.‬
‫- אז מה? - אז אתה חייב ללכת לדירה שלה.‬
‫- אני יודע את הקוד. - איזה קוד?‬
‫אתה מחרפן אותי. של הכספת, מטומטם.‬
‫יש לך את הקוד?‬
‫בואו. טוב, ספר לי הכול.‬
‫שלום.‬
‫אני לא יכול להגיע הערב, יש לי...‬
‫עיתוי מושלם, בדיוק דיברנו עליך.‬
‫- תיכנס. - עליי?‬
‫ילדים, בהתאם לתכנון, זה אלפונסו.‬
‫שב.‬
‫- שלום. - שב.‬
‫ברצינות?‬
‫- למה הפרצופים העצובים? - למה ציפית?‬
‫זה לא אישי. שים את עצמך בנעלינו.‬
‫זה ממש מוזר לנו.‬
‫- אני לא מבין. - גם אנחנו לא.‬
‫אני יודעת שקשה להבין שהתחלתי חיים חדשים בגילי.‬
‫סליחה?‬
‫תן לי לסיים.‬
‫בראש שלכם, אני תמיד אהיה אשתו של אבא שלכם.‬
‫הוא איננו כבר חמש שנים.‬
‫חמש שנים חייתי לבד.‬
‫אתם מבקרים רק פעם בכמה חודשים, כשאני מתעקשת.‬
‫תמיד יש תירוץ לדחות או לבטל ארוחות צהריים.‬
‫חמש שנים‬
‫שבהן שקלתי לבצע את הגרוע מכול.‬
‫אבל מה שקרה הוא‬
‫שחמש שנים אחר כך, נראה שהגורל‬
‫שוב בצד שלי.‬
‫פגשתי אותך כשהייתי בשיא השפל.‬
‫הוא לימד אותי איך לאהוב שוב.‬
‫יש לנו בעיה כאן...‬
‫אל תגיד מילה. זה לא מגיע לך.‬
‫לא, בדיוק.‬
‫הילדים יקבלו אותך.‬
‫הכול טוב ויפה, אבל זאת אי הבנה אחת גדולה.‬
‫אימא שלכם אישה נפלאה.‬
‫מותו של אבא שלכם היה קשה לה מאוד.‬
‫- אבא שלנו? - כן, ו...‬
‫מה אתה אומר?‬
‫המוות של אבא שלכם היה קשה לה.‬
‫רגע, אבא לא מת.‬
‫אימא, אמרת לבחור הזה שאבא מת?‬
‫הוא חשוב כמת.‬
‫רק מפני שהוא בגד בך עם השכנה מבוליו...‬
‫אל תזכירי את הזונה!‬
‫היא הייתה נימפומנית.‬
‫אז למה הוא זיין אותה?‬
‫כלומר, דברים כאלה קורים.‬
‫- כן. - טוב, מבחינתי הוא מת.‬
‫את והגאווה שלך.‬
‫את הורסת את החיים שלך ושל אבא.‬
‫- אגב, איפה גסטון? - לא עניינך.‬
‫זה ענייני. הוא הכיר את אימי.‬
‫מי זו אימא שלך?‬
‫אני לא יודע, אבל אני רוצה לגלות.‬
‫- אתה שם? - כן.‬
‫יש לנו בעיה.‬
‫מה הבעיה?‬
‫תסתום את הפה! אני ישן!‬
‫מה?‬
‫- הכספת פתוחה. - ו...?‬
‫היא ריקה, אין בפנים כלום. חרא.‬
‫חרא! לעזאזל! בן זונה!‬
‫מה אני אעשה עכשיו, לעזאזל? אין לי כסף.‬
‫- מה לעזא... - תסתום. אני ישן.‬
‫תפסיק! אתה מכאיב לי!‬
‫נו? זאת בעיה?‬
‫תעזוב אותי.‬
‫אתה רוצה להגיד משהו?‬
‫לילה טוב.‬
‫אדון יקר, אם אתה קורא את המכתב הזה,‬
‫זה מפני שאני כבר גוססת.‬
‫בסופו של דבר, היום חייב להתייצב מול הלילה.‬
‫לאות תודה על כך שסיפקת לי‬
‫את רגעי העונג האחרונים שלי,‬
‫הנה כמה עובדות‬
‫עבור מישהו שאוהב כל כך שעונים.‬
‫תסתכל על מחוג הדקות בשלושת השעונים שלי.‬
‫אחד מצביע מזרחה,‬
‫אחד מצביע דרומה‬
‫והשלישי מצביע מערבה, בדירה שלי.‬
‫אלה הזמנים האהובים עליי.‬
‫הזריחה בחורף,‬
‫הדמדומים בקיץ‬
‫ואמצע הלילה.‬
‫תשתמש בזה למטרה טובה.‬
‫אדל.‬
‫מנוול קטן שכמותך.‬
‫תרגום כתוביות: גיא רקוביצקי‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬