PÁRIZS, 1973.
A Lidóba megyünk, srácok?
Egy fenét!
Az a lúzerek és a buzik gyűjtőhelye,
az olyan kis buziké, mint ti!
A Paradis Latin sokkal menőbb. Bízzatok bennem, ismerem Párizst!
Bulizni akartok?
Hát persze!
Nem azért utazol Párizsba,
hogy a hotelben kötögess!
Fáradt vagyok, Enzo. Minden este bulizunk.
Lefárasztalak?
Túl sokat iszol, és kötekedővé válsz.
Na és? Mi ezzel a baj?
-Csinálj, amit akarsz! -Amit akarok?
Azt hiszed, kell az engedélyed?
A feleségem vagy az anyám vagy?
Néha magam sem tudom.
Nem vagy az anyám.
A nyomába sem érsz.
Egy szent volt, nem panaszkodott állandóan.
Te ismerted, Luigi. Nincs igazam?
Egy angyal volt.
Nyugodjék békében!
Fáradt vagyok.
Aludni akarok.
Akkor menj aludni, hülye picsa!
Vigyen a klubhoz, őt meg tegye ki a hotelnél!
Megjöttünk, srácok, gyerünk!
Parancsoljon.
Köszönöm.
Kapcsoljak zenét?
Szereti a jazzt?
Nem ismerem.
Nagyon lágy zene. Akkor hallgatom, ha rosszkedvem van.
Szép, ugye?
Attól függ, mennyit akarnak.
Sokat, a lehető leghamarabb.
Mit ért „sok” alatt?
Két gramm, tíz gramm, 100, 200?
-Mennyi pénzük van? -Elég.
-Az mit jelent? -Hogy sok.
Itt Mr. Love, tessék!
Halló?
Az Apám dicsősége című könyvből
kiderül, hogy...
Fogd be! Ki ez a fickó?
Ennek nem lesz jó vége. Tennünk kell valamit.
-Mire kell? -Személyes felhasználásra.
Nem tudom, mit csinálsz a pénzével,
de esküszöm, kinyírlak!
-„A” válasz. -Nos, Gaston?
Megjelöli a választ?
Nem tudtad a választ?
Bocs, elkalandoztam.
Semmi baj.
-Hosszú nap volt. -Igen.
Bújj ide!
Pihenj!
Tudod, mit fogunk csinálni?
Nem. Mit?
Mit csinálunk mindig, mikor rosszkedvünk van?
Pizzát rendelünk.
Egy jó pizza. Milyen?
Duplasajtos.
És A rochefort-i kisasszonyokat nézzük.
-Jó estét! -Jó estét!
Mint a kaviár.
Imádom.
Ugyanannyiba is kerül, 4000 euró.
Parancsoljon, fiatalember.
Honnan tudom, hogy minőségi?
-Jól van? -Igen.
-Szép estét! -Nem akar maradni?
Nem. Viszlát!
Jól van... Viszlát!
A borítékot a konyhaasztalon találod.
Ez a ház ajándéka volt.
Jól éreztem magam.
Jó éjt!
-Laura! -Hogy vagy?
-Üdv Párizsban, drágám! -Milyen furcsa itt látni téged!
-Végre itt vagy. -Igen.
-Ezer éve. -Menjünk, együnk!
A karantén alatt azt hittem, megölöm magam.
A szingli nőknek pokol volt.
Vidéken sem volt jobb a helyzet.
Az egész pincét kiittam.
Jót tett, csodásan nézel ki!
Akkor jöhet még egy? Elnézést!
Valamit el kell árulnom.
De maradjon köztünk!
-Kinek mondanánk el? -Hiszen titok!
Rajta, bökd ki!
Ez az.
-Ez meg mi? -Mutasd!
-Nézd! -Találjátok ki, mi ez!
-„Mr. Love”. -Mi az? Mutasd!
Hadd lássam!
Igen.
Nagyon jó.
Gyönyörű vagy.
Várj!
-Elég! -Ne! Olyan jó volt!
Teljesen elszálltál.
Na és?
Talán nem szabad?
Elvesztem az állásomat?
Elhagy a férjem? Megijesztem a gyerekeimet?
-Rossz példát mutatok? -Hová dugtad?
-Nem tudom. -Hol van?
Hol van?
A fiókban.
Nem neked vettük.
Az életemet kockáztatom értünk.
-Én fizettem! -Lehet, de az én életemről van szó!
Nincs kedvem elpatkolni.
Miért van bennetek mind halálvágy?
-Még egy csíkot? -Nem!
Olyan jól érzem magam tőle.
-Még egyet! -Nem!
Nézz tükörbe! Nem szép látvány.
-Jövő hétig nem alszol. -Majd alszom a túlvilágon.
Van altatód?
-Azt hiszem. -Vegyél be egyet ma este!
-Elalvás előtt. -Miért mennék aludni?
Mert holnap dolgunk van.
Szükségem van rád.
Szükséged van rám?
Jó móka volt, de ideje aludni.
A legjobb aznap lefeküdni, mikor felkeltél.
Oké, jó éjt!
Lucien?
Igen?
Nem feledkeztél meg valamiről?
-Még egyszer! -Nem!
Elég volt.
-Többet akarok. -Be vagy állva!
Miért van kulcsod a lakásához?
Mert az enyém.
Bár soha nem tettem be a lábam.
Addig rágta a fülem, míg nem vettem egy koszfészket.
Tele vagy pénzzel. Nem szép tőled.
Ellenkezőleg, nagylelkű voltam.
A cím Rue Paul Bourget 17. Itt a kulcs.
Utcagyereknek képzeli magát, pedig gazdag családból jön.
Idáig mindent a segge alá toltak. Nem csinál semmit, csak költ.
Most boldog.
Ahol lakik, jól mutatja, milyen semmirekellő.
Talán beteg.
Én is az vagyok.
Az öregség olyan, mint a rák.
Sofiane, találd ki, mennyit kapott!
Semennyit, mint mindig. Az apja hazajött.
-Hogy ment? -Remekül.
Szép az idő, jó lenne, ha kimennél a puccos külvárosba.
Nem ellenzem az ötletet.
Nos... a neve Anne-Marie de Montenay,
Rueil-Malmaisonban vár a flancos palotájában.
-Idáig bűzlik a katolicizmus. -Hány éves?
-Fiatal, 65. -Mennyi?
Ezer euró, csinos előleggel.
Jól hangzik.
A lépcsősor előtt parkolj le!
Menj be! Meglátsz egy zongorát.
A zongorán áll egy váza.
A vázában van egy sál.
-Azt akarja, hogy kösd be a szemed. -Nem láthatom?
Nem. Álszent vagy vallásos, nem tudom.
Ne leselkedj, mert akkor nem fizet!
És aztán?
Tegyél pár lépést,
majd kövesd az utasításait!
-Szia! -Örvendek!
Add a kezed! Kövess!
A kanapé mögötted van.
Leülhetsz.
Vedd le a kabátod és az inged!
Vedd le a nadrágod!
Szereted a munkád?
Attól függ.
Ha a saját hangomon beszélek, felismersz?
Nézz rám!
Bár látnád magad!
Azt hiszem, ideje beszélnünk.
Igen.
Ő itt Johanna.
Johanna, ugye?
Úgy hívsz, ahogy akarsz.
Ki ez?
A részem, amit mindig titkoltam előled.
Beszéltünk pár szót.
Miről?
Amiről eddig soha.
Gyere velem!
Igazából minden jól alakult.
Ha nem jövök rá, ki ő valójában,
soha nem jövök rá, mire vágyom.
Beszéltél neki rólam?
Bizonyos értelemben igen.
Gyere ide!
Feküdj le!
Rajta!
Szia!
Hogy reagált?
Nem mondott semmit.
A szeme sem rebbent?
Nem igazán.
Milyen volt?
Jó érzés.
Büszke vagyok rád.
Ez most egy új kezdet.
Gyere velem!
-Ez meg mi? -Az összes cuccod.
Többé nem akarlak látni.
Jól vagy?
Sírsz?
Most búcsúztam el a fél életemtől.
Éhen halok, kérem a mekit!
Adom. Még meleg.
Krumplit is hoztam.
-Kösz. -Krumplit?
-Srácok, láttátok ezt? -Mi az?
-Kipróbálom. -Várj, nem az enyém!
Pont leszarom.
Ez komoly?
Galaxis lakótelep,
Rue Paul Bourget 17. Második emelet,
12-es lakás.
Megadná az adatait?
Na?
Rohadt jó anyag.
-Király! -Hadd próbáljam!
Nagyon jó.
Na? Jó cucc, nem?
Apa?
Jó estét!
Nincs időpontunk, de...
Gyere be!
Húzzam fel a...
-Nem kell. -Biztos?
Máris melegítem a levest.
Bocs, hogy késtem, nem ismerem a környéket.
Istenem, de gyönyörű vagy!
Volna is egy kérdésem.
Örülök, hogy újra látlak.
Én is.
Ízlik?
Nagyon finom.
-Kopogtak. Kinyitom. -Menj!
-Basszus! -Rendőrség!
-Mi folyik itt? -Ülj le!
Ez meg mi?
-Srácok! -Ez kié?
Kié? Nem az enyém!
Esküszöm! Ne érj hozzám!
Mi folyik itt? Nem az enyém!
Nem az enyém, oké?
Ne világíts a képembe!
Ön Adèle Mouginot hangpostáját hívta.
A sípszó után hagyjon üzenetet!
És ahogy a költő mondja:
„Tömörség – a nővére a tehetség”.
Szia, Adèle, itt Alphonse!
Jó hírem van.
Azt hiszem, megnyugodhatsz.
Hívj fel!
Ebben a fényben hasonlítasz édesanyádra.
Ismerted?
A lépcsőházban összefutottunk néha.
Itt éltél, mikor ő is?
Két hónappal azelőtt költöztünk be, hogy elment.
Beszéltetek?
Felszínesen.
A férjem jobban ismerte.
Amatőr fotós volt, megkérte, hogy álljon modellt.
Pokolian féltékeny voltam.
A szüleid nagyon szerették egymást.
A távozása előtti napon boldognak tűnt.
Szép napot!
Neked is. Hová mész?
Semmi közöm hozzá.
-Viszlát később! -Szia!
Alphonse!
Nagyon kedvellek.
Ez kölcsönös.
Így van, öregfiú!
Ideje volt már.
-Nem az enyém, tesó! -Ne hívj tesónak!
-Nem az enyém! -Akkor?
A Télapó rejtett 150 gramm kólát a csizmádba?
Nem tudom.
Ne szórakozz!
Már kétszer ültél dílerkedésért.
Füvet árultam.
Tudjuk. De most emelni akartad a tétet.
Csak olyan hülye vagy, hogy valaki beköpött.
-Ki? -Nem számít.
Még a bandádat sem tudod egyben tartani.
Nem árulok kólát, tesó!
-Állj le! -Személyes felhasználásra volt?
-Százötven gramm? -Beteg vagy.
Az időnket fecséreled.
Nem áll jól a szénád, Louis.
Kitől szerezted?
Nem tudom.
Na persze, nem tudod.
Mondom, hogy nem tudom!
-Nem akarok börtönbe menni. -Nyugodj le!
Ne közelíts! Ne érj hozzám!
Kérlek, ne csináld ezt!
-Mi az? -Bocsánat.
-Mi a baj? -Bocs.
Igen?
Igen.
Mi történt?
Oké, indulok.
Mennem kell.
-Most? Annyira élveztem! -Később visszajövök.
Oldozz el!
Súlyosbodott a rákja.
Rákos.
Nem tudta?
De, de elég zárkózott nő.
Ritkán beszél róla.
Elutasítja a kezelést. Csoda, hogy eddig életben maradt.
Foglaljatok helyet!
Hölgyeim,
amíg Villemaire tanárnő szülési szabadságon van,
Moreira tanár úr helyettesíti irodalomból.
Sok sikert kívánok!
Köszönöm, uram!
-Jó reggelt, hölgyeim! -Jó reggelt!
Nos...
Kezdjük egy játékkal!
Gondolom, ritkán játszotok a tanórákon.
Ki tud hozzászólni ahhoz, amit felírtam?
-Hogy hívnak? -Clément.
Ez a keresztneved?
-A vezetéknevem. -Csendet!
-Adèle Clément. -Tessék!
Ezek mind Flaubert művei, a Hernanit kivéve.
Ami kinek a színműve?
Victor Hugóé.
Szép munka!
Csodás mosolyod volt,
a járásod férfias, de a szemed egy kisfiúé.
Sosem éreztem ilyet korábban.
Eltévedt, tanár úr?
Igen, merre van a Rue Poincaré?
-A város túloldalán. -Még nem ismerem a várost.
Pedig nem túl nagy. Hamar felfedezi, még meg is unja.
Kövessen!
-Várj meg! -Gyorsabban, Lucien!
Ne hívj így, a tanárod vagyok!
Rendben, Lucien!
Érezd magad otthon!
Nem probléma.
Arról álmodoztam, hogy együtt elhagyjuk a várost,
azt az unalmas, háború tépázta kisvárost.
Táncoljunk!
-Ne tegyen úgy, mintha öreg lenne! -Nem kéne itt lenned.
A tanárod vagyok.
Csak az iskolában a tanárom.
Itt csak egy unalmas férfi, aki nem tud táncolni.
Dolgozatot kell javítanom.
És tudok táncolni. Kifejezetten jól.
Akkor táncoljunk, vagy széttépem a blúzom, és sikítok!
-Megtennéd? -Halálra unom magam.
-Egy tánc, aztán elmész. -Ígérem.
Te voltál az. Ennyi volt.
Szerelmes lettem.
Életemben először.
És valószínűleg utoljára.
Mikor így táncolunk,
még mindig szereti a feleségét?
Hát persze.
Örökké szeretni fogom.
De messze van.
Mindig itt jár a fejemben.
Adèle, hagyd abba!
Hagyjon békén!
Pokoli bűntudatom volt.
Fiatal voltam, és büszke.
Bocsáss meg, Lucien!
Megbocsátok.
Végül bevallottam az igazat.
Száz levelet írtam neked.
De már késő volt, nem válaszoltál.
Pihenj szépen!
Ez a tiéd.
Később nyisd ki!
Mondd el a verset!
Melyiket?
Azt, amit az iskolában olvastál.
Nem tudod fejből?
Nem.
-Sajnálom. -Kár.
Azért olvasd fel!
„Te, ki nem ismered a gyerekkor szépségét,
„Gyermek! Ne irigyeld fájdalmas korunk,
„Melyben a szív felváltva rabszolga és lázadó,
„Melyben egy nevetés Gyakran szomorúbb, mint a könnyeid.
„Felejtünk. Gondtalan korod oly édes!
„Fuvallatként szeli át A végtelen eget,
„Egy örömkiáltás visszhangzik
„Jégmadár a vízen.
„Ó! Ne siettesd a felnőtt gondolatokat!
„Élvezd a reggelt Élvezd a tavaszt.
„Óráid Sok virág összefonódása
„Ne tépd le őket az időnél gyorsabban!”
Elment.
Köszönöm.
Szia!
Épp indultam.
-Szép napot! -Neked is.
-Mi folyik itt? -Visszatértem a munkába.
-Talán baj? -Nem.
Zavar?
Nem.
Nincs itthon whiskey?
Most ne igyál, 45 perc múlva ügyfélhez mész!
Nem megyek.
Ma nem.
Mi a baj?
A feleségem elhagyott.
Leszbikus.
Elrejtettem
150 gramm kokaint egy őrült ember lakásán.
Valaki, akit szeretek, a szemem előtt halt meg.
Ki halt meg?
Adèle.
Adèle?
-A mi Adèle-ünk? -Igen.
A francba!
Ő volt a legjobb ügyfelünk.
-Csak viccelek. -Tudom.
Nem semmi nő volt.
És jó az ágyban.
Megesik az ilyen.
Ebben a szakmában meg kell keményedned.
Tavaly négyet vesztettem el.
Négyet?
Négyet.
Ez nekem nem megy.
Dehogynem.
Akkor számítasz a legjobban.
Ha kicsit össze akarod szedni magad,
beszervezhetek fiatalabbakat.
Mi az az aktatáska?
Semmi.
Bocsáss meg!
Igen, tessék?
Hallasz? Louis vagyok. Jó hírem van. Készen állsz?
Az öregasszony meghalt.
-Ki? -A nagyanyám meghalt.
-És? -Menjetek el a lakására!
-Tudom a kódot. -Milyen kódot?
Kikészítesz. A széf kódját, te hülye!
Megvan a kód?
Gyerünk! Figyelek, tesó.
Jó napot!
Ma este nem tudok jönni, mert...
Remek az időzítés, épp rólad beszéltünk.
-Gyere be! -Rólam?
Gyerekek, épp időben! Ő itt Alphonse.
Ülj le!
-Helló! -Ülj le!
Ez most komoly?
-Miért vágtok ilyen képet? -Mit vársz?
Nem azért, de képzeld magad a helyünkbe!
Ez nagyon bizarr!
-Nem értem. -Mi sem értjük.
Biztos nehéz megérteni, hogy egy korombéli új életet kezd.
Tessék?
Hadd fejezzem be!
Gondoljatok rám úgy, mint apátok feleségére!
De már öt éve elment.
Öt éve egyedül élek.
Csak akkor néztek rám pár havonta, ha könyörgök.
Állandóan elhalasztjátok vagy lemondjátok az ebédeket.
Öt éve...
az öngyilkosságot fontolgatom.
De úgy alakult,
hogy öt év elteltével a szerencse
újra rám mosolygott.
A legmélyebben voltam, mikor jött.
Megtanított újra szeretni.
Van egy kis gond...
Ne mondj semmit! Nem ezt érdemled.
Pontosan.
A gyerekek elfogadnak.
Ez mind szép és jó, csak ez egy hatalmas félreértés.
Anyátok csodálatos nő.
Apátok halála nagyon megviselte.
-Apánk? -Igen, és...
Mit mondtál?
Hogy apátok halála megviselte.
Várj, apa nem halt meg!
Mama, te azt mondtad neki, hogy apa meghalt?
Számomra meghalt.
Csak mert megcsalt a beaulieu-i szomszéddal...
Ne említsd a szajhát!
Nem szerette. A nő nimfomán volt!
De miért dugta meg?
Megesik az ilyen.
-Igen. -Nos, számomra halott.
Túl büszke vagy.
Tönkreteszed a saját életed és apáét is.
-Egyébként hol van Gaston? -Semmi közöd hozzá.
Ez nem igaz. Ismerte anyámat.
Ki az anyád?
Nem tudom, de szeretném kideríteni.
-Ott vagytok? -Igen.
Van egy kis gond.
Micsoda?
Fogd már be, aludnék!
Mi van?
-Nyitva van. -És?
Üres. Semmi sincs benne, a picsába!
Bassza meg! Az a hülye vén ribanc!
Most mi a fenét csináljak? Semmi pénzem nincs.
-Mi a... -Fogd be, aludni akarok!
Állj, ez fáj!
És? Az baj?
Engedj el!
Mondani akarsz valamit?
Jó éjt!
Drágám, mikor ezt a levelet olvasod,
én már félig a túlvilágon vagyok.
Hisz nincs nappal éjszaka nélkül.
Meg akarom köszönni, hogy általad
még utoljára megtapasztalhattam a gyönyört.
Mint az órák szerelmese,
te értékelni fogod az alábbi információkat.
Nézd meg a három óra percmutatóját!
Az egyik keletre,
a másik délre,
a harmadik pedig nyugatra néz a lakásban.
Ezek a kedvenc napszakjaim.
Télen a hajnal,
nyáron az alkonyat,
és az éjszaka közepe.
Jóra használd!
Adèle.
Te kis mocsok!
A feliratot fordította: Kuruc Eszter Borbála
Kreatív supervisor Gömöri János