Grabbar, ska vi gå på Lido ikväll?
Fan ta Lido.
Det är för töntar och bögar,
bögar som ni!
Vi går till Paradis Latin. Det är bättre. Lita på mig, jag kan Paris.
Vill du gå ut ikväll?
Ja, för fan.
Man åker inte till Paris för att sitta på hotellrummet
och sticka tröjor.
Jag är trött, Enzo. Vi går ut varje kväll.
Tröttar jag ut dig?
Du dricker för mycket och hamnar i bråk.
Än sen? Vad är problemet?
-Gör vad du vill. -Vad jag vill?
Behöver jag ditt tillstånd?
Är du min fru eller mamma?
Ibland vet jag inte.
Du är inte min mamma.
Du är inte hälften så bra som hon var.
Hon var ett helgon. Hon klagade inte hela tiden.
Du kände henne, Luigi. Berätta.
Hon var en ängel.
Må hon vila i frid.
Jag är trött.
Jag vill gå och lägga mig.
Gå och lägg dig då, subba.
Kör mig till klubben och henne till hotellet.
Vi är framme, grabbar. Kom.
Här.
Tack.
Ska vi lyssna på musik?
Gillar du jazz?
Jag känner inte till jazz så väl.
Det är lugn musik. Jag lyssnar på det när jag är deppig.
Visst är det bra?
Det beror på hur mycket ni vill ha.
Vi vill ha mycket och så fort som möjligt.
Vad menar ni med mycket?
Två gram, tio gram, 100, 200?
-Hur mycket pengar har ni? -Tillräckligt.
-Det vill säga? -Mycket.
Mister Love, hallå?
Hallå?
"I boken Nyckeln till Provence
"får vi veta att..."
Håll käften! Vem är han?
Det kommer att sluta illa. Vi måste göra nåt.
-Vad ska ni ha det till? -Eget bruk.
Jag vet inte vad du gör med hennes stålar,
men jag ska fanimej döda dig.
-Svar A. -Nå, Gaston?
Är det ert svar?
Vet du inte svaret?
Förlåt, jag tänkte på annat.
Ingen fara.
-Det har varit en jobbig dag. -Ja.
Självklart.
Vila dig lite.
Vet du vad vi kan göra?
Nej. Vadå?
Det vi brukar när vi känner oss nere.
Vi beställer pizza.
En god pizza. Vilken?
Extra ost.
Och så tittar vi på Flickorna i Rochefort.
-Hej. -Hej.
Som kaviar.
Underbart.
Det kostar lika mycket som kaviar, 4 000.
Varsågod, unge man.
Är det äkta vara?
-Mår du bra? -Ja.
-Ha en bra kväll. -Vill du inte stanna?
Nej. Hejdå.
Okej. Ha en bra kväll.
Ditt kuvert ligger på köksbordet.
Nej, den här gången bjuder jag.
Det var en fin kväll.
God natt.
-Laura! -Hur är det?
-Välkommen till Paris, gumman. -Vad kul att se dig här.
-Äntligen är du här. -Ja.
-Det var länge sen. -Kom, så äter vi.
Jag ville ta livet av mig under nedstängningen.
Det var en mardröm för singelkvinnor.
På landet var allt som vanligt.
Jag tömde vinkällaren.
En perfekt lösning. Vad snygg du är!
En till? Ursäkta?
Jag vill bekänna en sak.
Berätta inte för nån.
-För vem? -Det är en hemlighet.
Kom igen, låt höra.
Det här.
-Vad är det? -Får jag se?
-Kolla. -Gissa vad det är.
-"Mister Love." -Vad är det? Får jag se?
Jag fattar.
Ja.
Okej.
Fint.
Vänta.
-Sluta. -Nej! Fan! Det var bra.
Du är hög som ett hus.
Än sen?
Vem kan klaga?
Förlorar jag jobbet?
Kommer min man att lämna mig? Skrämmer jag barnen?
-Är jag ett dåligt exempel? -Var har du gömt det?
-Jag vet inte. -Var är det?
Var är det?
I lådan.
Vi köpte det inte till dig.
Jag tar risker för att lösa det här.
-Det är mina pengar! -Men mitt liv.
Jag har ingen lust att dö.
Varför längtar alla efter att dö?
-En lina till? -Nej.
Det känns så härligt inombords.
-En till. -Nej!
Kolla i spegeln. Det är illa.
-Du kommer inte att sova på en vecka. -Jag kan sova när jag dör.
Har du sömntabletter?
-Jag tror det. -Ta en ikväll.
-Innan du lägger dig? -Varför skulle jag lägga mig?
Vi har en plan att utföra imorgon.
Jag behöver dig.
Behöver du mig?
Det var kul, men nu måste du sova.
Bäst att lägga sig samma dag som man går upp.
Okej, god natt.
Lucien?
Ja?
Har du inte glömt nåt?
-En gång till. -Nej.
Nu räcker det.
-Jag vill ha mer. -Du är hög!
Varför har du hans nycklar?
Det är min lägenhet.
Jag har aldrig satt min fot där.
Jag var less på hans tjat, så jag köpte ett skitställe.
Du har ju råd. Det är inte sjyst.
Det är jättesjyst.
Det är Rue Paul Bourget 17. Byggnaden, våningen, allt.
Idioten tror han är tuff, men han är från ett fint kvarter.
Bortskämd tills han fyllde 26. Han gör inget, bara spenderar.
Nu är han nöjd.
Stället blir en ursäkt för att han är värdelös.
Han kanske är sjuk.
Jag är också sjuk.
Ålderdom är som cancer.
Sofiane, gissa hur mycket han har.
Inget, som vanligt. Hans pappa kom hem.
-Hur gick det? -Bra.
En utflykt till en chic förort skulle väl passa i det här fina vädret?
Det skulle jag inte ha nåt emot.
Hon heter Anne-Marie de Montenay
och väntar på dig i en villa i flotta Rueil-Malmaison.
-Det luktar katolskt ända hit. -Hur gammal är hon?
-Ung, 65. -Hur mycket?
Tusen euro, en del redan betald.
Jag tar det.
När du kommer fram, parkera framför trappan.
Gå in. Du kommer att se ett piano.
På pianot står en vas.
I vasen ligger en scarf.
-Använd den som ögonbindel. -Får jag inte se henne?
Tydligen inte. Hyckleri, religion, såna grejer.
Inte kika, för då betalar hon inte.
Och sen?
Ta några steg
och följ sen hennes instruktioner.
-Hej. -Trevligt att träffas.
Ta min hand. Den här vägen.
Det står en soffa bakom dig.
Sätt dig.
Ta av dig kavajen och skjortan.
Dra ner byxorna.
Gillar du ditt jobb?
Det beror på.
Om jag pratar som vanligt, känner du igen min röst?
Såja, du kan titta.
Du skulle se dig själv.
Det är nog dags för ett snack.
Ja.
Det här är Johanna.
Du heter väl Johanna?
Jag heter vad ni vill.
Vem är hon?
En del av mig som jag dolt för dig.
Vi utbytte några ord.
Vad pratade ni om?
Sånt vi aldrig sagt förut.
Kom.
Livet är inte så illa slutligen.
Om jag inte fått reda på vem han var
hade jag inte insett vad jag verkligen vill ha.
Berättade du om mig?
På sätt och vis, ja.
Kom.
Lägg dig ner.
Såja.
Hallå där.
Hur reagerade han?
Han sa inget.
Ingen reaktion?
Inte direkt.
Hur känns det?
Det kändes bra.
Jag är stolt över dig.
Det är som att vända blad.
Följ med mig.
-Vad är det? -Dina grejer.
Jag vill aldrig mer se dig.
Hur är det?
Gråter du?
Jag har tagit avsked av halva mitt liv.
Jag är skithungrig. Ge mig McDonaldspåsen.
På väg. Vänta. Det är varmt.
Här. Jag har pommes.
-Tack. -Pommes?
-Har ni sett? -Vad är det?
-Jag testar. -Vänta, det är inte mitt.
Det skiter jag i.
Allvarligt?
Galaxy-byggnaden,
Rue Paul Bourget 17, andra våningen,
lägenhet 12.
Kan jag få dina personuppgifter?
Och?
Det är riktiga grejer!
-Fan, vad sjyst. -Där.
Det är så bra.
Och? Är det äkta vara?
Pappa?
Hej.
Vi har inte stämt möte, men...
Kom in.
Vill du att jag ska...
-Det behövs inte. -Säkert?
Jag värmer upp soppan.
Förlåt, jag är sen. Jag känner inte till kvarteret.
Åh, vad du är vacker.
Jag måste helt enkelt be dig om det.
Jag är glad att se dig igen.
Jag med.
Smakar det bra?
Jättegott.
-Nån knackar. Jag öppnar. -Gå du.
-Helvete! -Polisen!
-Vad gör ni? -Sitt ner.
Vad är det här?
-Grabbar! -Vems är det här?
Vems? Det är inte mitt!
Jag lovar! Rör mig inte!
Vad är det? Det är inte mitt!
Det är inte mitt, okej?
Blända mig inte med ficklampan!
Du har kommit till Adèle Mouginot.
Lämna ett meddelande efter tonen.
Och som poeten sa:
"I begränsningen visar sig mästaren."
Adèle, det är Alphonse.
Jag har goda nyheter.
Du kommer nog inte att bli besvärad på ett bra tag.
Ring mig.
I det här ljuset liknar du din mamma.
Kände du henne?
Vi stötte ihop i trappuppgången.
Var du här när hon bodde här?
Vi flyttade in två månader innan hon reste.
Talade du med henne?
Småprat.
Min man kände henne bättre.
Han var amatörfotograf och bad henne posera för honom.
Jag blev väldigt svartsjuk.
Dina föräldrar älskade varandra.
Dagen innan hon reste verkade hon glad.
Ha en bra dag.
Du med. Vart ska du?
Det har inte jag med att göra.
-Vi ses. -Hejdå.
Alphonse.
Jag gillar dig.
Detsamma.
Så kan det gå.
Du bad om det.
-Det är inte mitt, polarn! -Kalla mig inte polarn.
-Det är inte mitt! -Vems är det då?
Kom jultomten förbi med 150 gram kokain?
Jag vet inte.
Sluta slingra dig.
Du har redan åkt dit för langning.
Det var gräs.
Jag vet. Men du ville bli storlangare.
Du är så dum att nån tjallade på dig.
-Vem? -Det spelar ingen roll.
Du kan inte ens hålla ihop ditt gäng.
Jag langar inte kokain!
-Lägg av. -Är det för eget bruk?
-Hundrafemtio gram? -Då har du problem.
Det är slöseri med tid.
Det här är allvar, Louis.
Berätta vem du fått det av.
Inte fan vet jag.
Säkert.
Jag vet inte, för fan!
-Jag vill inte hamna i fängelse. -Lugna dig.
Kom inte närmare! Rör mig inte!
Snälla! Gör det inte!
-Vad? -Ursäkta.
-Vad är det? -Ursäkta.
Ja?
Ja.
Vad pågår?
Okej, jag kommer.
Jag måste gå.
-Inte nu! Jag var på gång! -Jag kommer senare.
Lossa repen!
Cancern har växt.
Hon hade cancer.
Visste du inte det?
Jo, men hon är reserverad.
Hon pratar sällan om det.
Hon vill inte ha behandling. Det är ett mirakel att hon levt så länge.
Sätt er.
Flickor,
madame Villemaire är mammaledig,
så monsieur Moreira kommer att vara er litteraturlärare.
Jag låter dig ta över.
Tack.
-God morgon, flickor. -God morgon.
Så...
Vi börjar med en lek.
Ni är väl inte vana vid att leka på lektionerna.
Vem kan säga nåt om det jag precis skrev?
-Mademoiselle... -Clément.
Är det ditt förnamn?
-Efternamn. -Tyst nu.
-Adèle Clément. -Låt höra.
Alla är verk av Flaubert, utom Hernani.
Som är en pjäs av...
Victor Hugo.
Bra.
Du hade ett oemotståndligt leende,
en mans hållning, men en pojkes blick.
Jag hade aldrig känt så förut.
Du verkar ha gått vilse.
Ja, jag letar efter Rue Poincaré.
-Det är på andra sidan. -Jag känner inte till stan än.
Den är liten. Snart klagar du över att du redan sett allt.
Följ mig.
-Vänta. -Snabbare, Lucien.
Kalla mig inte Lucien. Jag är din lärare.
Okej. Lucien!
Känn dig som hemma.
Gärna.
Jag drömde om att vi skulle ge oss av tillsammans,
lämna den tråkiga landsbygden som förstörts i kriget.
Upp med dig.
-Spela inte gammal. -Du borde inte vara här.
Hemma hos din lärare.
Du är min lärare i skolan.
Nu är du en tråkig karl som inte kan dansa.
Jag måste rätta proven.
Och jag kan dansa, riktigt bra faktiskt.
Dansa med mig, annars sliter jag sönder blusen och skriker.
-Skulle du kunna göra nåt sånt? -Jag vill.
-En dans, sen får du gå. -Jag lovar.
Du var den rätta. Så enkelt var det.
Jag var kär.
För första gången.
Och antagligen den sista.
När vi står så här,
älskar du fortfarande din fru?
Självklart.
Jag kommer alltid älska min fru.
Hon är långt borta.
I mina tankar är hon här.
Adèle, sluta!
Rör mig inte.
Jag skämdes så.
Jag var ung och högmodig.
Förlåt, Lucien.
Jag förlåter dig.
Senare erkände jag att det inte var sant.
Jag skrev hundratals brev.
Men det var för sent. Du svarade aldrig.
Vila nu.
Det här är till dig.
Du kan öppna det sen.
Läs dikten för mig.
Vilken av dem?
Den du läste på lektionen.
Kan du den inte utantill?
Nej.
-Jag är ledsen. -Synd.
Läs den ändå.
"Ni som ej vet att barndomen är säll,
"Barn! Avundas inte vår ålder då allt är svårt,
"Då hjärtat ibland är slav, ibland rebell,
"Då ett skratt ofta är sorgsnare än gråt.
"Er ålder är så ljuv att den glöms bort!
"En bris över himlen vid gryning,
"Som ett skratt, ett glädjeskri så kort,
"Som kungsfiskaren över havets dyning.
"Åh! Skynda ej att ge tankarna sans!
"Njut av morgonen, njut av våren.
"Era timmar är blommor i krans.
"Plocka dem inte snabbare än åren."
Hon har lämnat oss.
Tack.
Hej.
Jag skulle just gå.
-Ha en bra dag. -Detsamma.
-Vad är det som pågår? -Jag har börjat jobba igen.
-Gör det nåt? -Nej.
Blir du så upprörd?
Det är inte det.
Har du whisky?
Det är inte läge. Du har en kund om 45 minuter.
Jag tänker inte gå dit.
Inte idag.
Vad är det med dig?
Min fru har precis lämnat mig.
Hon är lesbisk.
Jag har placerat
150 gram kokain hemma hos en dåre.
Nån jag höll av dog precis framför ögonen på mig.
Vem har dött?
Adèle.
Adèle?
-Vår Adèle? -Ja.
Åh fan.
Hon var vår bästa kund.
-Jag skojar. -Jag vet.
En fantastisk kvinna.
Bra i sängen också.
Sånt händer.
I den här branschen måste du vara härdad.
Jag förlorade fyra förra året.
Fyra?
Fyra.
Jag klarar inte det här.
Jodå.
Det är då man är som viktigast.
Behöver du tid att komma över det
kan jag boka några yngre kvinnor.
Vad är det där för portfölj?
Inget.
Ursäkta.
Hallå?
Hör du mig? Det är Louis. Jag har goda nyheter. Är du beredd?
Kärringen har dött.
-Vem? -Min farmor har dött.
-Och? -Du måste sticka hem till henne.
-Jag har koden. -Vadå för kod?
Jag blir galen. Koden till kassaskåpet.
Har du koden?
Okej, berätta.
Hej.
Jag kan inte ikväll. Jag har en...
Vad bra att du kom. Vi pratade om dig.
-Kom in. -Jag?
Mina barn, det här är Alphonse.
Sätt dig.
-Hej. -Sätt dig.
Allvarligt?
-Varför ser ni så förvånade ut? -Vad tror du?
Ta det inte personligt. Se det från vår sida.
Det här känns konstigt för oss.
-Jag förstår inte. -Inte vi heller.
Jag inser att det är svårt att förstå att jag börjat om i min ålder.
Ursäkta?
Låt mig tala klart.
För er kommer jag alltid att vara er fars fru.
Han har varit borta i fem år.
I fem år har jag levt ensam.
Ni hälsar bara på varannan månad och jag får insistera.
Ni har alltid ursäkter för att skjuta upp eller avboka.
I fem år
har jag övervägt det värsta.
Men nu är det så
att ödet så här fem år senare
ler mot mig igen.
Du kom när det var som värst.
Han lärde mig att älska igen.
Vi har ett problem...
Säg inget. Du förtjänar inte det här.
Nej, precis.
Barnen accepterar dig.
Vad fint, men det är ett missförstånd.
Er mamma är en underbar kvinna.
Hon tog er fars död hårt.
-Vår far? -Ja, och...
Vad pratar du om?
Hon tog er fars död hårt.
Vänta nu, pappa är inte död.
Mamma, har du sagt att pappa är död?
Han är död för mig.
Bara för att han bedrog dig med grannen från Beaulieu...
Nämn inte den horan!
Han brydde sig inte.
Varför låg han med henne?
Det är sånt som händer.
-Ja. -För mig är han död.
Du och din stolthet.
Du förstör både ditt och pappas liv.
-Var är Gaston förresten? -Det har inte du med att göra.
Jo. Han kände min mamma.
Vem är din mamma?
Jag vet inte, men jag vill ta reda på det.
-Är du där? -Ja.
Vi har ett problem.
Vadå?
Håll käften. Jag sover!
Vad?
-Det är öppet. -Och?
Det är tomt. Det är tomt, för fan.
Helvete! Jävla skit!
Vad fan ska jag göra nu? Jag har inga pengar.
-Vad i... -Håll käften. Jag sover.
Sluta! Det gör ont!
Och? Är det ett problem?
Släpp mig.
Vill du säga nåt?
Sov gott.
Kära du. Om du läser det här brevet
är jag på väg att kila vidare.
Till slut måste dagen bli natt.
Som tack för att du gett mig
mina sista stunder av njutning
ger jag dig information
som passar den som gillar klockor.
Se på minutvisaren på mina tre klockor.
Den ena åt öster,
den andra åt söder
och den tredje åt väster i lägenheten.
Det är mina favorittider.
Gryningen på vintern,
skymningen på sommaren
och så nattens mörkaste timme.
Använd dem väl.
Adèle.
Din lille jäkel.
Undertexter: Gabriella Ekbom
Kreativ ledare: Bachar Haj Bakir