Kolik je?
-Devět dvacet. -Do prdele.
Zvedněte ruce, prosím.
-A co když se mnou vyjebeš? -Neboj.
Navíc jsem si nevrzl čtyři měsíce.
Asi jako ty ve vězení.
Proč bych se s tebou měl bavit?
Já nevím.
Možná protožes mi zavolal.
Chtěl jsi, ať přijdu.
Takže tu jsem hned ráno a rána nesnáším.
Nějací kokoti mi tam venku ukradli prachy.
-Kolik? -Hodně.
To zní dobře.
-Co jsou zač? -Nevím, nějací pošuci.
Nevím, co chystají, ale je to divný, do prdele.
Rozhodli se se mnou a babinou vyjebat.
Babička je do toho zapojená taky? A velký zlý vlk?
Je mrtvá.
To je mi líto.
Je mi to jedno, byla to svině.
Víš o nich ještě něco?
Čísla, adresy, fotky? Nějaký vzorky DNA?
Ty seš tak divnej, do prdele.
Já vím.
Tak jo.
To je škoda.
-Počkej. -Jo?
Dobře.
Řeknu ti, co vím, a ty je donutíš navalit ty prachy.
Co z toho budu mít já?
Deset procent hotově.
-Dvacet. -Deset.
-Patnáct. -Deset.
Poslouchám.
Jak se vám daří?
Měl jste dobrý týden?
Nic neřeknete?
Dobře.
Terapie mlčením.
Mlčením toho můžete říct dost.
Dobré ráno.
Spal jsi tu?
Nevím, bylo mi tu dobře.
A usnula jsi, tak jsem si říkal, že tě překvapím.
Že mě překvapíš?
Myslel sis, že budu ráda?
Co sis sakra myslel?
Myslíš, že jsi neodolatelnej, protože šoustáš prachatý babky?
V posteli jsi dobrej, ale dobrej je i můj vibrátor.
Dobře.
Musím být přímočařejší. Zaplatím ti, to bude snazší.
-Ne. -Ano!
Nezapomeň, že ti platím. A ty mi nabízíš službu.
Jdu do sprchy.
-Zdravím. -Dobrý den.
-Přejete si? -Ano.
Co hledáte?
Moment, určitě ji ještě mám.
Tehdy jsem měl starou Leicu.
Fotil jsem si každého.
Není to Eve?
Ano. Byla nádherná.
Pořád je.
Ano.
Co nadělám?
Nesmíte to vzdávat.
Zkusil jsem všechno! Je šílená.
A ta žena, se kterou jsem ji podvedl,
byla tak blbá.
Ztratil jsem všechno kvůli nejhorší noci mýho života.
Jak na to přišla?
Řekl jsem jí to.
No...
Já vím.
Tady je! Věděl jsem, že tu někde je.
Vidíte její fotku poprvé?
Otec všechno vyhodil, když odešla.
Aha.
Udělám čaj.
To je úžasný byt.
-Mnohem lepší než hotel. -Je to dočasné.
Jako všechno.
Byla jsi nádherná.
Byla jsem šťastná.
Mrzí mě to, to se nám nestává.
Slibuju, že se to nebude opakovat.
Děkuji.
Můžeš na chvilku?
Kouřil jsi.
Jen dva šluky.
-Chceš umřít? -Ne, chci žít.
-Musíme si promluvit. -Teď ne, mám důležitou večeři.
Dneska ses vykašlal na dvě klientky.
-Já vím, měl jsem... -Proč?
Zuřily. Mohls mi to říct.
Celkem o nic nejde.
Jasně, tobě už o nic nejde.
Jak to myslíš?
To je jedno.
-Hrabal ses mi ve věcech? -Ne, nehrabal.
Otevřel jsem kufr, kterej jsi nechal v mým obýváku.
Nevěděl jsem, že tam je 600 tisíc euro.
Spočítal jsi to?
Počítat tvý výdělky je moje práce.
Zajímalo by mě, od který prciny ty prachy máš.
Do toho ti nic není.
Děláš si ze mě prdel?
Schováváš si u mě prachy.
Nezatahuj mě do svých podrazů.
Lol!
-Co? -Nic.
Odkud ty prachy jsou?
Mluvím s tebou. Jestli mi to neřekneš...
Co? Nakopeš mi? Naplácáš mi?
Vezmeš mi kapesné?
Řekni, odkud ty prachy máš, nebo je vyhodím.
Co je na tom směšnýho?
-To bys nedokázal. -A proč?
Protože prachy až moc miluješ.
Ty miluješ jen dvě věci, ženský a prachy.
A svýho syna.
To je až daleko za tím. Tak zatím.
Na ty peníze nesahej.
Možná ti něco dám.
Hlupáku.
-Promiň, že jdu pozdě. -Nechci vědět proč.
-Není to tak, jak si... -Dobře.
Jak se máš?
Dobře.
-Já... -Ne, vlastně...
Nejsem si jistá, jestli to chci vědět.
Dobře.
Uznávám, že konverzace nebude jednoduchá.
Chceš to odpískat?
Ne. Souhlasila jsem s tím.
Jsi tady, já jsem tady.
Mám hlad, mám žízeň.
Kdo to je?
Nevím, nemám žádné info.
Tak to bude překvapení.
To se může stát, protože...
No.
Ale měli bychom se usmívat.
-Usmívat? -Ano.
Vypadat spokojeně a vřele.
Zamilovaně.
Hodně štěstí.
Víš,
posledně jsem si to fakt užil.
Ale taky mě to bolelo.
Mě taky.
Co? Užila sis to, nebo tě to bolelo?
Mám to stejně. Jinak bych tu nebyla. Ale nevím, jestli to dotáhnu do konce.
Máš právo...
Díky.
Tak já sklapnu.
-Madam. -Děkuji.
Dobře.
Jak se máš, miláčku?
Skvěle, zlato.
Měl ses dneska hezky?
Ano.
Proč se usmíváš, zlato? Je to moc?
Ne, není.
-Mají se děti dobře? -Ano.
Ale nezapomeň, že máme jen jedno.
No jasně.
Protože naše první dítě umřelo.
Škoda, měl jsem ho rád.
-Víc než to druhé. -Než to, které žije?
Ale nevypadá, že žije.
Měli jsme ho nechat vycpat.
Jako kočku.
Jak že se jmenovala?
-Léon. -Léon?
Má chlapecké jméno?
-Léontine. -Omluvte mě.
-Mohu se vás na něco zeptat? -Jistě.
Jsem tu poprvé.
Můžete mi něco doporučit?
Rozhoduju se mezi masem a rybou.
Dejte si obojí!
-Dělám si srandu. -Máte pravdu.
Je příjemné vidět pár, který se spolu směje.
-Jste manželé dlouho? -Opravdu dlouho.
Až moc dlouho.
Neodhadnu to. Vypadáte zamilovaně.
Těším se, až ti vylížu kundu.
Dělám si srandu.
Někdy je dobré se zasmát.
Promiňte, na začátek si dám kir.
Já taky.
-Dvakrát. -Dobře.
Uděláme to takhle.
Po předkrmu za mnou přijdeš na záchod.
Ty budeš jako kráva čekat, až se vrátí,
a po deseti minutách půjdeš zjistit, co se děje.
Až mě s ním najdeš na záchodě s roztaženýma nohama,
můžeš udělat, co chceš.
Rozbrečet se, nadávat mi, cokoli.
Pak se rozhodneš pomstít.
To zní dobře.
Co ty na to?
Nevím, jestli se můžu zeptat,
ale proč zrovna tahle situace?
Protože
se mi to stalo.
Ale byla jsem ty.
Byla jsem v restauraci, jako je tahle.
Ta žena seděla u baru.
Večeřeli jsme s manželem u stolu jako každou sobotu.
Mluvili jsme o mojí práci, o našem nově koupeném domě.
Trochu jsme pili a bavili jsme se.
Po předkrmu šel manžel na záchod.
Viděla jsem ho, jak se na ni dívá,
ale nechtěla jsem tomu věřit.
Nevěděla jsem, jestli to chci vědět.
Čekala jsem 15 minut jako kráva.
Pak jsem tam šla.
Klidně a tiše.
A pak...
Jsem slyšela všechno.
Měla jsem tak sevřené hrdlo,
že jsem ani nedokázala brečet.
Ale kupodivu
od toho večera
jsem byla tou ženou posedlá.
Našla jsem ji a měly jsme spolu poměr.
Pravidelně jsme se scházely v hotelu.
Manžel na to nakonec přišel.
Nejdřív ho to vzrušilo.
Pak se naštval.
Donutil mě dívat se, jak se milují.
Nejvíc mě bolelo vidět
Vanessu s tím kreténem.
K němu už jsem nic necítila.
Zůstala jsem s ním kvůli dětem.
Ale Vanessa...
Za pár týdnů potkala jiného muže
a zmizela.
S Pierrem jsme byli párkrát ve swingers klubu,
na orgiích
a tak podobně,
ale nikdy to nebylo tak vzrušující.
Dneska večer bych se chtěla...
stát tou ženou.
A tvůj manžel...
Zabil se.
Před dvěma měsíci.
Dělám si srandu.
Je to ten kudrnatý tlusťoch u baru.
Nebojte se, nic neudělá.
Řekni, že pukneš žárlivostí.
Puknu žárlivostí.
Vidíš na mně, jak moc se mi to líbí?
-Jo. -Polib mě.
Moc díky. Jste dokonalí. Jako skutečný pár.
Snad se brzo uvidíme.
Pojď, dědo, jdeme do postele.
-Díky. -Za nic.
-Zdravím. -Dobrý den.
-Máte se dobře? -Ano a vy?
Ano, proč?
Nevím, zdálo se mi, že slyším z vašeho bytu křik.
Myslel jsem, že...
-Křik? -Ano.
Lauro?
Takže když říkáš „starý ženský“,
jak to myslíš?
Sedmdesát, osmdesát.
-Osmdesát let? -Jo.
A kolik vás pro tohohle chlápka dělá?
Ještě jsem nic nedělal.
-Nezavolal mi. -Jo.
Myslím, že v tom je spoustu chlapů.
-Jsou v tom prachy. -To asi jo.
Šéf je divnej.
Vypadá jako úchyl.
Je na vozíčku. A je starej.
Když o těch ženách hovoří, celej hoří.
To je slam poetry?
-Co? -To je fuk.
To nic. Dobrý. Mám vše, co potřebuju.
To je pro tebe.
Prosím vás o pozornost.
Mami, chceš něco říct?
Chtěla jsem vám všem poděkovat, že jste přišli.
I když jste někteří byli proti
křtinám našeho syna.
Například moje teta Martha,
kterou tu dneska moc ráda vidím.
Mluvila jsem se 17 sekretářkami, než jsem tě zastihla.
Ale důležité je, že jsi tady se svou rodinou.
Nebudu moc mluvit, nebo se rozbrečím.
Ještě jednou díky. Na Antonina.
Hledáš něco?
Jo.
Něco s alkoholem. Něco silného.
Přestal jsem pít.
Tvoje sestra přestala kupovat alkohol.
-Máš problém s pitím? -Doktor si to myslí.
A tvoje žena?
Ona taky.
Moc ses nezměnila.
S tím „moc“ to zní nezdvořile.
Jsi šťastná?
Ne.
Ale když vidím, jak jsi starý a plešatý, mám radost.
Vůbec ses nezměnila.
-A je tu. -Kdo?
Láska mého života.
Nevěděl jsem, že...
Já taky ne.
Trvalo mi několik let, než mi to došlo.
Mám z toho radost.
To je škoda.
Hezký.
Můžu to zkusit?
Jo, do toho.
Díky.
Počkej, jak že to je?
-Naučila mě to babička. -Jsi dobrej.
Jsem marnej. Je to k ničemu.
Já si to nemyslím.
-Tak teď ty. -Ani nápad.
-No tak, zahraj to znovu. -Ne.
-Jsi lepší než já. -Ne.
S kolika ženskejma jsi spal
od tý doby, co to děláš?
S deseti?
Dvaceti?
Třiceti?
Víc než 30?
Jak to děláš?
Jsou se mnou rády.
Mají se mnou
pocit uspokojení.
A já taky.
Vidím jim to na očích.
Když se na mě dívají.
Jak se na tebe dívají?
-Pojď sem. -Co?
Do toho!
-Vypadni odsud! -Co je?
Padej!
-Prachy budou zítra, nebo chcípneš. -Co to děláš?
-Drž hubu! -Klid!
-Ne! -Buď zticha!
-Chápeš? -Co to děláš?
Uhni!
Jsi v pohodě?
Jak si to rozdělíme, 50 na 50?
Ne, nech si to celé.
Proč? Odmakal sis půlku.
Je to tvoje poprvé, ber to jako bonus.
Mám dost, vydělal jsem si balík.
-Fakt? -Jo.
Kolik?
Hodně.
Dost, aby sis odpočinul?
Jo, dokonce i na hezkou dovču.
Ty máš teda odvahu.
Co jsem udělal?
Celých 17 let jsi neměl ani floka, a teď když nejsme spolu, jsi v balíku.
Ojebal jsi mě.
Život je o náhodách. Ale jo, měla jsi smůlu.
Měli jsme jet do Benátek.
Chtěla jsem vidět Kjóto, Velkou čínskou zeď,
ale mohli jsme si dovolit jen dovolenou u mámy v Royanu.
Není to tak zlý, bez ní by to tam bylo jako na Havaji.
-Máš tu auto? -Ne.
Potřebuješ svézt?
-Máš auto? -Ne.
Je tátovo.
Nebo by mi stačila Francouzská riviéra.
Byl jsi v Nice?
Ne, ale chtěl bych tam.
-Staré město je kouzelné. -Prý jo.
Proč se ptáš?
Jen tak, abys věděl.
Co?
Že tam chci.
Tak se měj.
Ty taky.
Margot?
Jela bys se mnou někam?
Nevím. Zeptej se mě.
Chtěla bys se mnou jet k moři?
Nevím. Trvej na tom.
Prosím, pojeď.
Tak fajn.
-Můžeme si promluvit? -Ne.
-Jdu nevhod? -Jo.
Bude to jen deset minut.
Dám ti pět.
-Haló? -Jaký to je na Maledivách?
Co?
Mám dobrý zprávy.
Kdo kurva volá?
Wilfried. Však víš, kudrnatý vlasy, fešák.
-A? -Jde o velkej případ pasáctví.
-Co to znamená? -Že ti, co mají tvý prachy,
šoustají babky za prachy.
Tak se do toho zapletla tvoje babička.
-Co? -Přesně tak, kamaráde.
Každej, jak potřebuje.
Počkat, takže ten chlap dělal mý babce...
Na detaily jsem se neptal, zrovna jsem si dával gyros.
Zajímá mě chlápek,
kterej je nad ním.
Jo.
Pohlo se to.
Ale volám, abych ti řekl, že chci víc než deset procent.
-Co? -Tihle chlapi jsou fakt nebezpeční.
Bez velký odměny po mafiánech nepůjdu.
Dávej si bacha, vím, jak vypadáš.
Chci ještě jednu kolu.
Kolik chceš?
Dvacet, nebo končím.
Popřemýšlej o tom.
Ano!
Připadám si jako Joe Pesci v Casinu.
-Kdo? -Joe Pesci.
V Casinu.
-Neznáte ho? -Ne.
Joe Pesci. Ten chlápek s propiskou.
-Ten učitel? -Z Mafiánů.
Sundala jsi naše fotky?
-Odešel jsi před pěti lety. -Vyhodilas mě.
Když jsi ojel tu děvku.
Lituju té chyby každý den.
Vnímám to stejně.
Nemůžeme litovat do konce života.
-Nevidím východisko. -Já jo.
A jaké?
Pověsíme znovu na zeď naše fotky a budeme spolu zase žít.
-Bylo nám špatně? -Já jsem byla šťastná.
-A pak? -Pak jsi ojel sousedku.
Jednou! Bylo to jen jednou, do prdele!
Bylo to hrozné!
Před pěti lety! Ani si nepamatuju, jak vypadala.
Jsme staří. Ty nikoho nemáš, já taky ne.
Žijeme v minulosti jako mrtvoly, ale jsme pořád naživu.
Možná ne na dlouho.
Tak dobře, jdu si dolů pro kufr.
Až se vrátím, necháš otevřené dveře,
já si sundám bundu
a chci vidět naši svatební fotku na zdi!
Sednu si na náš gauč,
zapnu naši televizi
a počkám na náš pořad,
zatímco ty nám uděláš čaj.
Povečeříme v naší kuchyni
a pak půjdeme do naší postele,
kde políbím svoji ženu.
-Zdravíčko. -Zdravím.
-Vše v pořádku? -Povím ti to zítra.
-Jak to jde? -Dobře, co ty?
Jde to.
Nová dodávka hotovosti?
Ne, jedu na dovolenou.
Teď?
Zítra ráno.
Na jak dlouho?
Na pár dní, možná dýl.
Dobře.
Co mám říct klientkám? Telefon zvoní od rána do večera.
Řekni jim pravdu. Jedu na dovolenou.
Nebo že jsi skončil.
Protože to je pravda, ne?
Máš prachy.
-Neviděl jsi moji béžovou košili? -Odpověz mi.
Nevím.
Chci, abys věděl, že nejde jen o prachy.
Může to znít směšně, ale pro mě to není jen práce.
Je to samota, utrpení,
něha.
Mně na těch ženskejch záleží.
Proč se k té práci nevrátíš? Už zase chodíš.
Co?
Nepostaví se ti?
Postaví.
Tak do toho.
Nechtějí mě.
Už ne.
Zkusil jsem to, ale jsou zklamané.
Jsi spokojenej?
Naběhl jsem si, když jsem tě zaměstnal.
-Promiň. -Neomlouvej se.
Muselo to tak dopadnout.
Už nejsem Don Juan. Je zázrak, že to vydrželo tak dlouho.
Ale co mám teď dělat?
Řekni, že Alphonse jede na týden pryč
a slib, že až se vrátí, ošoustá celý kraj.
Jo?
Slibuješ?
Ano, tati.
Můžu se zeptat. Nevzala jsem si ještě žádný volno.
Ne, nestojí to za to.
Vzít si volno a koukat se, jak stěhuju krabice...
-Proč ne? -Je to příšerná ženská.
Chlastá už od rána a táhne z ní víno.
Tak proč jí pomáháš?
Je to moje teta.
Ztratila manžela, je mi jí líto.
-Jsi hodná. -Ano.
Jsem až moc hodná.
To jsou hezké plavky.
Chtěla bych tě v nich vidět.
Brzo uvidíš.
A sundám si je přímo před tebou.
Polib mě.
Budeš mi chybět.
Dobře.
Prosím, miláčku.
-Děkuji. -Prosím.
Vynikající.
To jsi dělal vždycky?
-Co? -To mlaskání.
Nevím. Promiň.
To nic.
-Prosím. Ten je tvůj. -Děkuji.
Ukaž mi zuby.
-Objednám tě k zubaři. -Proč?
Nechceš mít bělejší zuby?
Máš pravdu. Jsou žluté.
Dost žluté.
Co nadělám? Jsem starej.
Jistě.
Co mám udělat dál?
Nic. Stůj tu na chvíli.
Miláčku, zamícháš to? Tumáš.
Děkuji.
Ahoj, zlato.
Klídek, miláčku.
Uklidni se.
Co to je za sračku?
-Takže tady se schováváš? -Neschovávám se, žiju tu.
Ahoj!
Neztrácela jsi čas.
Nesahej na něj, Enzo!
Neboj se, na parchanta bych nesáhl.
Běž do svého pokoje, miláčku!
Maminka si jen povídá.
Je roztomilej. Taková škoda.
Co chceš, Enzo?
To, cos udělala, nebylo správný.
Ublížila jsi nám, když jsi porušila slib.
Mám tu rodinu.
A ty do ní nepatříš.
Můj manžel se za chvilku vrátí.
Snad bude mít zpoždění.
On ti nic neudělal.
Vzal mi ženu.
Nikdo ti ji nevzal, už jsem nebyla tvoje.
Já říkám, že jsi pořád moje.
Ledaže bys chtěla, aby umřeli.
Co to říkáš?
Řekni, že mě miluješ.
Lauro.
Pořád mě miluješ. Kdysi jsi mě milovala, ne?
Řekni, že mě miluješ!
Uděláme to takhle.
Napíšeš dopis
a řekneš tomu zmetkovi,
že už ho nemiluješ a že ho opouštíš.
Že tenhle život není pro tebe
a že odcházíš s jiným.
Ucítí to, co jsem cítil před třema rokama.
Tak piš!
Hned!
Nikdy to nenapíšu.
Jestli to neuděláš,
dostane ten kretén
kulku do hlavy
a tvůj spratek taky.
Jsi moje žena, Lauro.
Představil jsem tě lidem.
Víš o mý rodině a podnikání příliš.
Vzala sis mě.
Je to posvátnej svazek.
Chápeš, co to znamená?
Napiš to.
Dělej.
Tady. Piš.
Dělej.
Zapomněla jsi na tohle.
Připomene ti to slib, kterej jsi složila před Bohem.
Podepiš se.
Skvělý. Jdeme.
Můžu se rozloučit se synem?
Ale rychle.
Toni, ukliď to tu.
Miláčku, tatínek za chvilku přijde.
Podívej se na mě. Mám tě ráda.
Víš?
Mám tě ráda.
Mám tě ráda, miláčku.
Můžeš jet.
Nech si svý prachy.
Za koho mě máš?
Jsem děcko, kterýmu hodíš drobný?
Zítra ráno odjíždím, nechtěl jsem tě budit.
-Myslel jsem, že budeš rád. -Utíral jsem ti prdel, ty sráči.
Naučil jsem tě chodit, jezdit na kole, hrát tenis.
To mám z toho tvýho směšnýho kapesnýho skákat do stropu?
Odkud to máš? Mluv.
-Odkud? -Od Adèle.
Adèle?
Nechala mi to.
Nechala ti tohle všechno?
Tady.
Do prdele.
To snad ne.
Miloval jsem tu starou rašpli víc než deset let,
a ona to nechala tobě.
-Co na to říct? Užili jsme si to. -A co já?
Mně zůstala plejáda, Rimbaud, Verlaine, Mallarmé, Paul Valéry...
Paul Valéry! Četl jsi od něj něco?
-Ne. -Máš štěstí.
Je to nudný. A její proustovská fáze...
Grand Hôtel v Cabourgu.
Hodiny procházení se na pláži, lízal jsem ji každých 42 stran.
A ty jsi shrábl všechny prachy!
Není to moje chyba, omlouvám se.
Zbláznila se. Začalo to před dvěma roky.
Nezbláznila, byla při smyslech.
To teda jo!
Šplouchalo jí na maják, pořád ztrácela kabelku a klíče.
Byla tak mimo, že si nejspíš myslela, že jsi já.
-To myslíš vážně? -Naprosto.
Šest set tisíc euro. 30 let mýho života.
Co na to říct? Dala je mně.
Ale dluží to mně.
Neboj se, synu, nechám ti velkej podíl.
-Polož to. -Naser si.
Dej mi to.
-Nikdy. -Nech toho, je to směšné.
Přestaň! Dej mi to!
-Hned! -Dost!
Mohl bych ti jednu vrazit.
Udeřil bys vlastního otce?
Nemůžu za to, že si všechny myslí, že ho máš malého.
Vrať to.
Vzdej to a běž do postele.
Štveš mě.
Tady.
-Co je? -Tady.
Co? Co se děje? Co ti je?
Sedni si. Dýchej. To bude dobrý.
-Uklidni se, co se děje? -Moje léky.
Kde jsou? V pokoji?
Je to ta červeno-bílá lahvička?
V nočním stolku!
Nic tu není!
V koupelně!
Mám to.
Vydrž.
Tady...
Ten šmejd!
Tati!
Zastav!
Ahoj.
Co tu děláte?
Omlouvám se, že otravuju. Není tu táta?
-Váš táta? -Jo.
Takže on je váš otec?
-Nevěděla jste to? -Ne.
A není tu.
Dobře. Promiňte.
Claude.
Minulý týden jsem porodila.
-Co? -Našeho syna.
Má nádherné oči po tobě.
Chceš ho vidět?
Nemůžu, za tři hodiny mi letí letadlo.
Příště?
Dej mu za mě pusu.
Takže on je tvůj syn?
Do prdele.
Donutils mě šoustat s tvým synem?
K ničemu jsem tě nenutil.
-Jsi psychopat. -A ty jsi úplně normální, že?
O to tu nejde.
Ale jo. Kdysi to mezi náma bylo jiný.
Proč?
Co se teď změnilo?
Prostě je to jiný.
Opravdu mě miluješ?
V našem věku
je to mnohem složitější cit.
O věk nejde. Řekni, že mě miluješ.
Prosím, dneska večer ne. Je pozdě.
Řekni to, nebo skočím.
Přísahám, že skočím.
Dobrou noc, miláčku.
Já skočím.
Sladký sny.
Už skáču.
Uvidíme se ráno.
Nepřibližuj se!
Promiň, nechtěl jsem.
Jsi psychopat.
Říkám promiň.
Ublížil jsem ti?
Co myslíš?
Sekne ti to.
-Říkal jsi pět, nebo šest hodin? -Šest.
Šest hodin. To je dlouho, do prdele.
-Letadlem je to hodinu. -A taky 80 kg oxidu uhličitého.
Odkdy jsi objímač stromů?
Vždycky ti to bylo u prdele.
Spousta věcí mi byla u prdele.
Jako tvůj parfém. Teď ho zbožňuju.
Který hotel jsi zamluvil?
-Já... -Ne!
Neříkej mi to, chci překvapení.
Vidíš? Odsud vidíš moře.
Přímo před nosem.
Co se děje?
Co?
Nemáš prachy?
Existují tři možná vysvětlení.
Buď jsi ty prachy nikdy neměl
a lhal jsi mi, abys mě sem dostal.
Přijela jsem, jsem zklamaná a odjedu,
takže jsi idiot.
První vysvětlení.
Nebo jsi skrblík.
Jsem zklamaná, odjedu a jsi idiot.
To je druhý vysvětlení.
Nebo jsi včera nelhal,
ale zase ses namočil do něčeho, o čemž nechci vědět.
Jsem zklamaná a ty jsi
zase... víš co.
Takže?
Táta mi ty prachy ukradl.
No ne. To je ale překvápko.
Jako kdybych ti to neříkala.
Hele, jsme tu. Svítí sluníčko. Co chceš dělat?
Odcházíš?
Vrátím se.
Byla to hezká noc.
Takže dobře, že tvoji sestru neopustil.
A že jste neměli děcka.
-Jo. -Hele, já jsem na děcka starej.
Do řiti.
Já už koupila postýlku.
Je tu hezky.
Víš, jak říkají Nice?
-Ne. -Malá Florida.
-Víš proč? -Ne.
Protože sem staří lidi jezdí umřít.
Musím jít, mám práci.
Gasparde. Co takhle 100 euro za 20 minut?
-Jo. 100 euro. Fajn. -Máš šťastnej den.
Není to zlý.
Zapni si knoflíky.
Kolik stojí?
-Tento... -Do prdele.
Proč sis nevzal oblek?
Měl jsem být na dovolené.
-Vezmu si ho. -Výborně.
Snad vyhraješ ve sportce.
Tak a je to.
Ani se to nepohne, pět západek. Hotovo.
-Mockrát díky. -Nemáte zač. Nashle.
Budeš mlčet, i když na tebe bude mluvit.
-Pojďte. -Dobrý den.
Tudy.
-Co když se mě zeptá... -Mlč.
Ticho.
Pan Bisson?
Ano? Přejete si?
Dobrý den, jsem Benoît Braquis,
jsem z Finanční správy.
Můžeme dál?
A když ne?
To bych nedoporučoval.
Dovolali jste se do hlasové schránky Jacquesa Bissona.
Zanechte vzkaz a já vám zavolám zpátky.
Překlad titulků: Fabiána Tetamenti
Kreativní dohled Kristýna