Котра зараз година?
- 9.20. - Дідько.
Підніміть руки.
- Звідки знати, що ти мене не натягнеш? - Не натягну.
Я вже чотири місяці не мав сексу.
Практично як у тюрмі…
Чому я розмовляю з тобою?
Не знаю.
Мабуть, тому, що ти мені подзвонив.
І попросив приїхати.
Отже, я тут, вранці, а я ненавиджу ранки.
Якісь вилупки на волі вкрали у мене гроші.
- Скільки? - Багато.
Мені подобається, як це звучить.
- Хто вони? - Уявлення не маю.
Я не знаю їхні наміри, але від цієї історії смердить.
Вони вирішили кинути мене і мою бабцю.
То в історії є бабця? І страшний сірий вовк?
Вона померла.
Співчуваю.
Мені начхати, вона була стервом.
Ти ще щось знаєш про них?
Номери телефонів, адреси, фото? Зразки ДНК?
Господи, який же ти дивний.
Так, я в курсі.
Гаразд.
Дуже шкода.
- Зажди. - Так?
Я розповім, що знаю, а ти змусиш їх повернути гроші.
Яка моя частка?
10% готівкою.
- 20%. - 10%.
- 15%. - 10%.
Я слухаю.
АЛЬФОНС
Як ви?
Як пройшов тиждень?
Ви нічого не скажете?
Чудово.
Мовчазна терапія.
Мовчання може бути дуже промовистим.
Доброго ранку.
Ти спав тут?
Не знаю, мені було дуже добре.
Ти заснула, і я вирішив зробити тобі сюрприз.
Сюрприз?
Ти гадав, мені сподобається?
Що ти собі думаєш?
Те, що ти зваблюєш старих леді, не робить тебе незрівнянним.
Ти класний у ліжку — як і мій вібратор.
Гаразд.
Було не ясно. Я тобі заплачу — так буде легше.
- Ні. - Так!
Ти отримуєш за це гроші. Ти надаєш послуги.
Я у душ.
- Вітаю. - Вітаю.
- Вам допомогти? - Так.
Що ви шукаєте?
Чекайте. Зараз знайду.
Колись у мене була стара Leica.
Я фотографував усе підряд.
Це Ів?
Так. Вона була красунею.
І залишилась нею.
Так.
Що тут скажеш?
Все у ваших руках.
Я спробував усе! Вона божевільна.
Жінка, з якою я її зрадив,
була такою дурною.
Я втратив все через найгіршу ніч у моєму житті.
Як вона дізналася?
Я їй сказав.
Що ж…
Так, знаю.
Знайшов! Я знав, що воно десь є.
Ви ніколи не бачили її фото?
Батько викинув все, що вона лишила.
Ясно.
Я заварю чаю.
Тут чудово.
- Значно краще, ніж в готелі. - Це тимчасово.
Як і все інше.
Ти була така гарна.
Я була щаслива.
Перепрошую, це доволі незвично для нас.
Обіцяю, це не повториться.
Дякую.
Поговоримо?
Ти палив.
Лише двічі затягнувся.
- Ти хочеш померти? - Ні, жити.
- Я хочу поговорити. - Не зараз, у мене важлива вечеря.
Ти пропустив дві зустрічі.
- Знаю, я мав… - Заради чого?
Клієнтки засмутилися. Ти міг сказати.
Це неважливо.
Ну звісно, для тебе більше ніщо не важливо, так?
Що ти маєш на увазі?
Забудь.
- Ти нишпорив у моїх речах? - Я не нишпорив.
Я відкрив портфель, який ти лишив у вітальні.
Я не знав, що там 600 000 євро.
Ти рахував?
Це моя робота — рахувати, скільки ти заробляєш.
Я хочу знати, звідки в тебе ці гроші.
Це не твоя справа.
Ти знущаєшся?
Ти ховаєш свої гроші у моїй квартирі.
Не вплутуй мене у свої брудні справи.
ЛОЛ!
- Що? - Нічого.
Де ти взяв ці гроші?
Я з тобою розмовляю. Якщо ти не скажеш…
Що ти зробиш? Відлупцюєш мене?
Залиш мене без кишенькових?
Кажи, звідки гроші, інакше я викину їх.
Що смішного?
- Ти ніколи цього не зробиш. - Чому?
Бо ти надто любиш гроші.
Єдине, що ти любиш у житті, — це жінки і гроші.
І сина.
Значно менше, ніж інше. Бувай.
Не чіпай мої гроші.
Цілком можливо, я поділюся з тобою.
Козел.
- Пробач, що спізнився. - Не хочу знати чому.
- Це не те, що ти думаєш. - Добре.
То як ти?
Чудово.
- Я… - Ні, взагалі-то…
Я не впевнена, що хочу знати.
Гаразд… Отже…
Маю визнати, це буде складна розмова.
Хочеш усе скасувати?
Ні. Я ж погодилася.
Ти тут. Я тут.
Я хочу їсти, і мене мучить спрага.
Хто вона?
Я не знаю, у мене немає інформації.
Тоді це буде сюрпризом.
Інколи так буває, тому що…
Годі.
Але ми маємо посміхатися.
- Посміхатися? - Так.
Здаватися розслабленими, близькими.
Закоханими.
Щасти з цим.
Знаєш,
мені сподобався останній раз, коли ми були разом.
Але одночасно це було боляче.
Для мене також.
Що саме? Боляче чи приємно?
І те, і те. Інакше мене тут не було б. Але я не впевнена, що зможу.
Ти маєш право…
Дякую.
Я мовчатиму.
- Пані. - Дякую.
Гаразд.
Як ти, люба?
Дуже добре, коханий.
Як твій день?
Чудово.
Чому ти посміхаєшся, любий? Я переграю?
Зовсім ні.
- З дітьми все гаразд? - Так.
Але в нас лише одна дитина.
Так. Звісно.
Наш первісток помер.
Він мені подобався.
- Більше, ніж інший. - Той, що живий?
Так. Хоча по ньому цього не скажеш.
Треба було зробити опудало.
Як з нашої кішки.
Як її звали?
- Леон. - Леон?
У неї пацаняче їмʼя?
- Леонтін. - Перепрошую.
- Можна дещо спитати? - Будь ласка.
Я тут вперше.
Що ви порадите?
Я обираю між мʼясом і рибою.
Беріть і те, і те!
- Жартую. - Так.
Так приємно бачити щасливу пару.
- Давно ви одружені? - Дуже давно.
Навіть занадто.
Ніколи не подумала б. Ви такі закохані.
Це викликає у мене непереборне бажання відлизати вам.
Жартую.
Люблю інколи пожартувати.
Перепрошую, можна мені кір?
І мені також.
- Два, будь ласка. - Чудово.
Ось як все буде.
Після закуски ви приєднаєтесь до мене у вбиральні.
Ви сидітимете тут і чекатимете його повернення,
а через десять хвилин підете перевірити, що відбувається.
Ви знайдете його у вбиральні поміж моїх ніг.
Можете імпровізувати.
Розплакатися, обізвати мене — як забажаєте.
Після цього ви захочете помститися.
Мені підходить.
А тобі?
Не знаю, чи можу я спитати,
чому саме ця фантазія?
Тому що
це сталося зі мною.
Тільки я була вами.
Ресторан був дуже схожий на цей.
Але дівчина сиділа на барі.
Ми з чоловіком вечеряли за столиком, як і кожного суботнього вечора.
Ми говорили про мою роботу, про наш новий будинок.
Ми трохи випили і були в гарному настрої.
Після закуски мій чоловік пішов до вбиральні.
Я бачила, як він на неї дивиться,
але не хотіла вірити.
Не була впевнена, що хочу знати.
Я чекала на нього, як ідіотка, 15 хвилин.
Не дочекавшись, я пішла туди.
Тихо, повільно.
І там…
Я їх почула.
У мене в горлі застряг ком,
я навіть плакати не могла.
Але несподівано
після тієї ночі
я стала одержима тією дівчиною.
Я знайшла її, у нас почався роман.
Ми зустрічалися з нею в готелі.
Чоловік дізнався.
Спочатку його це збудило.
Та потім він розлютився.
Він змусив мене дивитися на них.
Найбільше мені боліло
бачити цього вилупка у руках Ванесси.
Я більше не мала почуттів до нього.
Лишилася заради дітей.
Але Ванесса…
Через кілька тижнів вона зустріла іншого чоловіка і…
Вона зникла.
Ми з П'єром відвідували свінгерські клуби,
ходили на оргії
і все таке інше, але…
Того хвилювання вже не було.
Сьогодні я хочу…
стати тією жінкою.
А ваш чоловік…
Він вбив себе.
Два місяці тому.
Жартую.
Це той кучерявий товстун на барі.
Він не втручатиметься.
Скажи, що ти ревнуєш.
Я помираю від ревнощів.
Ти бачиш, як мені добре з ним?
- Так. - Поцілуй мене.
Дякую. Ви чудові. Як справжня пара.
До нових зустрічей.
Ходімо, діду, час спати.
- Дякую. - Нема за що.
- Вітаю. - Вітаю.
- Все гаразд? - Так, а у вас?
Так, а що?
Здається, я чув крики з вашої квартири.
Я думав…
- Крики? - Так.
Лоро?
Коли ти кажеш «старші жінки»,
про який вік мова?
Сімдесят, 80.
- Вісімдесят? - Так.
І скільки вас таких працює на цього типа?
Я ще нічого не зробив.
- Він не передзвонив. - Гаразд.
Гадаю, хлопців багато.
- Він добре платить. - Ще б пак.
Бос дивний.
Схожий на збоченця.
У візку. Він суперстарий.
Коли він про цих жінок говорив, у нього в очах вогонь мерехтів.
Це слем-поезія?
- Що це таке? - Забудь.
Нічого. Я з'ясував все, що хотів.
Тримай.
Можна хвилинку вашої уваги?
Мамо, хочеш щось сказати?
Я хочу подякувати всім за те, що ви прийшли.
Навіть якщо дехто з вас був проти ідеї
похрестити нашого сина.
Я думаю про тітку Марту,
яку я дуже рада тут бачити.
Довелося поговорити з 17 секретарями, щоб пробитися до неї.
Але важливо те, що ти тут, з сім'єю.
Я не буду говорити багато, бо заплачу.
Дякую вам всім, вип'ємо за Антоніна.
Ти щось шукаєш?
Так.
Щось алкогольне. Міцне.
Я кинув пити.
Твоя сестра не купує алкоголь.
- Проблеми з випивкою? - На думку лікаря.
А на думку твоєї дружини?
Також.
Ти майже не змінилася.
Це «майже» ілюструє твою невихованість.
Ти щаслива?
Ні.
Але бачити тебе старим і лисим — така втіха.
Ти зовсім не змінилася.
- А ось і він. - Хто?
Кохання всього мого життя.
Я не знала, що ти…
Я також.
Мені знадобилося багато років, щоб це зрозуміти.
Я щасливий за тебе.
Яка прикрість.
Красиво.
Можна мені?
Звісно, спробуй.
Дякую.
Як же там?
- Мене бабуся навчила. - Дуже добре.
Ні, я безнадійний. Це жахливо.
Я так не думаю.
- Покажи мені. - Ти жартуєш.
- Зіграй ще раз. - Ні.
- Ти кращий за мене. - Ні.
Зі скількома жінками ти спав,
відколи почав цим займатися?
З десятьма?
Двадцятьма?
Тридцятьма?
Їх було більше, ніж 30?
Як ти це робиш?
Я їх задовольняю.
Їм добре
зі мною.
Я це відчуваю.
Бачу в їхніх очах.
По їхньому погляду.
І який же у них погляд?
- Глянь. - Що там?
Вперед, хлопці!
- Забирайся звідси! - Ти чого?
Хутко!
- Щоб завтра приніс мені гроші. - Що ти робиш?
- Стули пельку! - Легше.
- Заспокойся! - Замовкни!
- Ти мене зрозумів? - Що ти робиш?
Валіть звідси!
Ти в нормі?
Розділимо 50 на 50?
Ні, забирай все.
Чому? Половину роботи зробив ти.
Це твій перший раз і твій бонус.
Гроші у мене є, нещодавно отримав велику суму.
- Справді? - Так.
Скільки?
Багато.
Зможеш влаштувати собі відпустку?
Так, і навіть дуже непогану.
Який же ти нахаба.
Що я зробив?
За 17 років шлюбу у тебе взагалі не було грошей, і раптом ти розбагатів.
Мене розвели!
Мені просто пощастило. На відміну від тебе.
Ми збиралися у Венецію.
Я хотіла побувати у Кіото, побачити Велику Китайську стіну,
але спромоглися ми лише на поїздку до моєї матері у Руайан.
Там непогано. Без твоєї матері взагалі Гаваї.
- Ти на машині? - Ні.
Тебе підвезти?
- У тебе є машина? - Ні.
Це батькова.
Мені сподобалося б на Лазуровому березі.
Ти був у Ніцці?
Ні, але хотів би побувати.
- Старий квартал чарівний. - Я теж таке чула.
Чому ти питаєш?
Просто щоб ти знав.
Що саме?
Що я залюбки поїхала б.
Гарного дня.
Тобі також.
Марго?
Ти могла б поїхати зі мною?
Не знаю. Запроси.
Ти хотіла б поїхати зі мною на узбережжя?
Не знаю. Будь наполегливим.
Я наполягаю.
Гаразд.
- Ми можемо поговорити? - Ні.
- Я невчасно? - Так.
Я прошу лише десять хвилин.
Даю тобі п'ять.
- Алло? - Як тобі відпочивається на Мальдівах?
Що?
Є хороші новини.
Хто це в біса такий?
Вілфрід. Ти знаєш. Кучеряве волосся. Красунчик.
- Ну? - Я скоро накрию мережу жиголо.
- Про що ти говориш? - Я про те, що ті, у кого твій спадок,
шпекають стареньких за гроші.
Саме так він познайомився з твоєю бабусею.
- Що? - Тобі не почулося.
Кожному своє.
Зажди, то у квартирі моєї бабусі цей тип…
Слухай, деталей я не знаю. Щойно з'їв кебаб.
Той, хто мене цікавить, —
не він, а його бос.
Гаразд.
Я роблю успіхи.
Дзвоню, щоб сказати, що я хочу більше 10%.
- Що? - Ці типи дуже небезпечні.
Я не піду проти мафії за копійки.
Обережно, я знаю, як ти виглядаєш.
Налийте мені ще коли.
Скільки ти хочеш?
Двадцять, або йду.
Подумай про це.
О так!
Я як Джо Пеші у «Казино».
- Хто? - Джо Пеші.
У «Казино».
- Ви його не знаєте? - Ні.
Джо Пеші. Хлопець з ручкою.
- Вчитель. - «Славні хлопці».
Ти прибрала наші фотографії?
- Ти пішов з дому. - Ти мене вигнала.
Коли ти переспав з тією шльондрою.
Я щодня шкодую про цю помилку.
Я можу сказати те ж саме.
Ми не можемо провести так все життя.
- Я не бачу варіантів. - Я бачу.
Наприклад?
Повісь наші фотографії, і давай почнемо спочатку.
- Хіба погано було? - Дуже непогано.
- То що? - А те, що ти трахнув сусідку.
Лише раз! Ми переспали один раз!
Це було жахливо!
Пʼять років тому! Я навіть не пам'ятаю її.
Ми вже старі. У тебе нікого немає, у мене — також.
Ми живемо минулим, як мертві, але ми живі.
Може, це ненадовго.
Я піду зберу речі.
Коли повернуся, двері будуть відкриті,
я зніму свою куртку
і подивлюся на наше весільне фото на стіні!
Я сяду на наш диван,
увімкну наш телевізор
і дочекаюся нашого шоу,
а ти тим часом завариш нам чай.
Ми повечеряємо на нашій кухні,
перед тим як лягти у наше ліжко,
де я поцілую свою дружину.
- Добридень. - Вітаю.
- Все гаразд? - Спитайте мене завтра.
- Як справи? - Добре. А в тебе?
Добре.
Це нова партія грошей?
Ні, я їду у відпустку.
Зараз?
Завтра вранці.
Надовго?
На кілька днів, може, більше.
Гаразд.
А що мені казати жінкам? Телефон не замовкає.
Скажи правду: я поїхав у відпустку.
Або що ти звільнився.
Тому що це правда, так?
У тебе є гроші.
- Не бачив бежеву сорочку? - Відповідай.
Я не знаю.
Я хочу, щоб ти знав, що справа не лише у грошах.
Може, це звучить дивно, але для мене це не просто робота.
Я відчуваю їхній смуток, розпач,
ніжність.
Вони мені небайдужі.
То чому б тобі не повернутися до роботи? Зараз ти можеш ходити.
Що?
У тебе не стоїть?
Стоїть.
Ну то вперед.
Вони не хочуть мене.
Більше ні.
Я намагався і розчарував їх.
Ти щасливий?
Я вистрелив собі у ногу, коли взяв тебе.
- Пробач. - Не варто.
Це мало статися.
Я більше не Дон Жуан. Диво, що це тривало так довго.
То що мені робити?
Скажи, що Альфонс поїхав на тиждень,
а коли він повернеться, то трахне весь регіон.
Гаразд?
Обіцяєш?
Так, тату.
Я можу спитати. Я ще не брала відпустку.
Ні, воно того не варте.
Провести відпустку, спостерігаючи, як я…
- Чому ні? - У неї дурний характер.
Вона п'є, починаючи з самого ранку.
То чому ти їй допомагаєш?
Вона моя тітка.
Її чоловік помер, мені її шкода.
- Ти мила. - Так.
Навіть занадто.
Який гарний купальник.
Я хотіла б побачити його на тобі.
Скоро побачиш.
І я зніму його у тебе на очах.
Поцілуй мене.
Я сумуватиму.
Добре.
Тримай, любий.
- Дякую. - Будь ласка.
Смачно.
Ти завжди так шумиш?
- Ти про що? - Те, як ти жуєш.
Не знаю. Пробач.
Все гаразд.
- Ось, тримай. - Дякую.
Покажи мені свої зуби.
- Я запишу тебе до стоматолога. - Навіщо?
Ти хіба не хочеш відбілити зуби?
Так, ти права. Вони жовті.
Дуже.
Що поробиш? Я вже старий.
Це точно.
Що мені тепер робити?
Нічого. Постійте тут трохи.
Любий, можеш трохи помішати? Ось так.
Дякую.
Привіт, крихітко.
Заспокойся, люба.
Тихо. Не смикайся.
Що це за хрінь?
- Ти тут ховаєшся? - Я тут живу.
Привіт!
А ти не гаяла часу.
Не чіпай його, Енцо!
Не хвилюйся, я не чіпляю виродків.
Іди до своєї кімнати, любий!
Мама просто розмовляє.
Він милий. Дуже шкода.
Чого ти хочеш, Енцо?
Не слід було робити те, що ти зробила.
Ти скривдила нас, ти давала обіцянку.
У мене сімʼя.
Тобі тут нема чого робити.
Скоро повернеться чоловік.
Йому ж краще, якщо він запізниться.
Він нічого тобі не зробив.
Він вкрав мою дружину.
Ніхто її не крав, я вже не була твоєю.
Ну а я вважаю, що ти й досі моя.
Хіба що ти хочеш їхньої смерті.
Про що ти говориш?
Скажи, що ти любиш мене.
Лоро.
Ти й досі кохаєш мене. Ти кохала мене колись.
Скажи, що кохаєш мене!
Ось що буде далі.
Ти напишеш листа
і поясниш тому сучому сину,
що ти більше не любиш його і йдеш від нього.
Що таке життя не для тебе,
і що ти їдеш з іншим.
Щоб він зрозумів, як почувався я три роки тому.
Пиши, зараз же!
Зараз!
Я ніколи цього не зроблю.
Якщо не зробиш,
той сучий син
отримає кулю в голову.
І твій виродок також.
Ти моя дружина, Лоро.
Ти знаєш нас.
Ти знаєш все про мою сім'ю, про мій бізнес.
Ти вийшла за мене.
Це священний союз.
Ти розумієш, що це означає?
Пиши листа.
Давай.
Ось. Пиши.
Тримай.
Ти забула це.
Я нагадаю тобі, у чому ти присягалася перед Богом.
Підписуй.
Чудово. Ходімо.
Я можу попрощатися з сином?
Давай швидко.
Тоні, прибери тут.
Мій любий, тато скоро повернеться.
Подивись на мене. Я люблю тебе.
Ти розумієш?
Я люблю тебе.
Я люблю тебе, серденько.
Можемо їхати.
Залиш гроші собі.
Ким ти мене вважаєш?
Дитиною, якій ти кинув монетку?
Я їду завтра вранці. Я не хотів тебе будити.
- Я гадав, ти зрадієш. - Я підтирав тобі дупу.
Я вчив тебе ходити, їздити на велосипеді.
І ти гадаєш, мене ощасливить твоя подачка?
Звідки в тебе гроші?
- Звідки? - Від Адель.
Адель?
Вона лишила їх мені.
Вона лишила тобі всі ці гроші?
Ось.
Чорт.
Не можу повірити.
Я десять років трахав цю стару відьму,
а вона віддала все тобі.
- Що тут скажеш? Нам було весело. - А як же я?
Я читав їй Рембо, Верлена, Малларме, Поля Валері…
Поль Валері! Ти читав його?
- Ні. - Пощастило тобі.
Він такий нудний. А період її захоплення Прустом…
Гранд-готель в Кабурзі.
Години, проведені у блуканні пляжем, кунілінгус після кожних 42 сторінок.
І ти, щоб тебе, отримав усе!
Це не моя провина, мені шкода.
Вона збожеволіла. Останні два роки все до того йшло.
Ні, вона була при пам'яті.
Як би не так!
Вона була не в найкращій формі, постійно губила речі, сумку, ключі.
Вона, мабуть, вважала, що ти — це я.
- Ти серйозно? - Серйозно.
Шістсот тисяч євро, 30 років мого життя.
Що поробиш? Вона лишила їх мені.
Але вона винна їх мені.
Ти не хвилюйся, синку, тебе я не обділю.
- Постав портфель. - Іди до біса.
Віддай.
- Нізащо. - Припини, це смішно.
Годі! Віддай портфель!
- Зараз же! - Ні!
Я можу врізати тобі.
Вдариш свого батька?
Я не винний, що вони вважають, що у тебе маленький.
Віддай.
Дай мені портфель і лягай спати.
Ти — скалка в дупі.
Болить.
- Що таке? - Тут.
Що? Що відбувається? Що з тобою?
Сідай. Так, дихай.
- Заспокойся. Що? - Дай мені пігулки.
Де вони? У твоїй спальні?
Вони у біло-червоній пляшечці?
На тумбочці!
Тут нічого немає!
Тоді у ванній!
Знайшов.
Тримай.
Зараз…
Сучий син!
Тату!
Зупинись!
Доброї ночі.
Що ти тут робиш?
Перепрошую. Мій батько тут?
- Твій батько? - Так.
То він твій батько?
- Ви не знали? - Ні.
Його тут немає.
Гаразд. Вибачте.
Клоде.
Я народила минулого тижня.
- Що? - У нас син.
У нього твої прекрасні очі.
Хочеш його побачити?
Не можу, у мене літак через три години.
Іншим разом?
Поцілуй його за мене.
То він твій син?
От дідько.
Ти відправив до мене сина?
Я тебе не змушував.
- Ти психопат. - Бо тобі добре?
Це тут ні до чого.
Неправда. Раніше у нас не було таких стосунків.
Чому?
Що змінилося?
Щось.
Ти справді мене кохаєш?
У нашому віці
описати це почуття складніше.
Справа не у віці. Скажи мені це.
Будь ласка, не сьогодні. Вже пізно.
Скажи, або я стрибну.
Присягаюся, я стрибну.
Добраніч, люба.
Я стрибну.
Солодких снів.
Я стрибаю!
Побачимось завтра.
Не підходь!
Пробач, я цього не хотів.
Ти хворий.
Я ж вибачився.
Я сильно тебе вдарив?
А ти як гадаєш?
Тобі личить.
- Ти сказав, п'ять чи шість годин? - Шість.
Шість годин! Чорт…
- Літаком година. - І 80 кілограмів вуглекислого газу.
Відколи тебе це хвилює?
Тобі завжди було начхати.
Раніше мені багато на що було начхати.
Наприклад, на твої парфуми. А тепер я божеволію від них.
Який готель ти забронював?
- Я… - Ні!
Тільки не кажи, нехай буде сюрприз.
Бачиш? Звідси видно море.
Он там.
Що відбувається?
Тобто?
Хіба ти не багатий?
У мене є три версії.
Або ти не мав тих грошей,
і збрехав, щоб я поїхала з тобою.
Я приїхала, я розчарована, я їду,
тож ти ідіот.
Перша версія.
Або ти скупий.
Я розчарована, я їду, а ти ідіот.
Друга версія.
Або вчора ти не брехав,
але в тебе знов неприємності, і я не хочу про них знати.
Я розчарована, як завжди,
а ти… Ти зрозумів.
То що?
Батько вкрав мої гроші.
Ого. Оце так сюрприз.
Хоча я попереджала тебе.
Слухай ми тут, світить сонце… Чим ти хочеш зайнятися?
Ти йдеш?
Я повернуся.
Мені було добре.
Це не так вже й погано, що він не покинув твою сестру.
І не повернувся до тебе.
- Так. - Слухай я надто старий, щоб мати дітей.
Дідько!
А я вже купила люльку.
Тут гарно.
Знаєш, як називають Ніцу?
- Ні. - Маленька Флорида.
- А знаєш чому? - Ні.
Тому що багатії приїжджають сюди помирати.
Мені вже час, купа справ.
Ґаспаре, ти не хочеш заробити 100 євро за 20 хвилин?
- Так. 100 євро… Чудово. - Сьогодні твій щасливий день.
Непогано.
Розстібни, дай подивитися.
Скільки коштує?
- Це… - Чорт.
Варто було привезти костюм.
Ми мали відпочивати.
- Я беру. - Прекрасно.
Сподіваюсь, ти відпрацюєш.
Все готово.
Важкі двері, п'ять засувів. Ви у безпеці.
- Дякую. - Будь ласка. Бувайте.
Не кажи нічого, навіть якщо він говоритиме до тебе.
- Проходьте. - Дякую.
Сюди.
- А якщо він спитає?.. - Мовчи.
Мовчи.
Пане Біссон?
Так? Чого вам?
Вітаю. Я Бенуа Бракі,
працюю в інспекції державних фінансів.
Ми можемо увійти?
А якщо я скажу ні?
Я б вам цього не радив.
АЛЬФОНС
Вітаю. Ви подзвонили Жаку Біссону.
Залиште повідомлення, і я вам передзвоню.
Переклад субтитрів: Tetiana Skarzhenivska
Творчий керівник Ганна Волошина