- Ăsta e clubul în care lucrez. - Adresa e de New York.
Caută-mă dacă vii pe-acolo. O să-ți arăt orașul.
Din episoadele anterioare...
E vocea mea.
Poate că ar trebui să plec de aici.
- Unde? - La New York.
Ți-am zis ce mi-a spus tipa aia la petrecere.
Tipa aia?
Și, uite-așa, a dispărut.
Avem un nou membru în trupă. Aplauze pentru Daisy Jones!
De ce ai vrut să faci parte din trupă?
- Pentru tine. - De ce?
Am impresia că te cunosc.
- Nu-i ceea ce pare. - Dacă zici tu.
Fiecare melodie e ca un mesaj cifrat de la Billy către Daisy și invers.
Tu faci totul mai bun.
Spune-mi că nu e nimic între noi.
Spune-mi dacă am înnebunit.
Puteam să jur că sunteți împreună.
- De unde știi că nu suntem? - De la Billy.
Ești un mincinos.
Te rog, n-o pomeni pe fiică-mea în articol.
Dă-mi ceva mai bun.
Nu nutrește sentimente pentru tine.
- A zis că muzica e totul. - O caut pe femeia care locuiește aici.
PAȘAPORT - STATELE UNITE ALE AMERICII
Cât intenționați să stați în Grecia, dră Jones?
Nu gândesc niciodată atât de departe în viitor.
7: „A PLECAT”
1975 (CU DOI ANI MAI DEVREME)
Îmi pare rău. E plin ochi.
O caut pe Bernie.
Suntem amice.
Nu-mi vine să cred că ai venit.
Mi-ai zis că nu trebuie să-l ratez...
Nu glumeai.
Ai vorbit serios.
Mai știi că ți-am promis o surpriză?
Nu înțeleg.
Am folosit melodia cântată de tine, i-am adăugat ritm pentru public,
și nu se mai satură.
Uită-te și tu!
Ai admiratori.
Nu prea am obiceiul să mă trezesc lângă altcineva.
Pentru că ești de gheață?
Îi dai jos din pat?
Nu, doar că...
Da.
Fii atentă! Știu toate versurile.
Știi ce i-ar face s-o ia razna?
Minunații mei frați,
frumoasele mele surori,
v-o prezint, în carne și oase,
pe Lady Simone.
Eram deprimată și nu vedeam
Lumea era întunecată Dar tu mi-ai arătat
Lumina ta Cum să-mi trăiesc viața
M-ai dat peste cap
Acum trebuie să cânt Chiar dacă nu vreau
Nu mai am de spus decât...
Nu-mi spune că ești îndrăgostită
Fiindcă știi că nu Știi că nu e de-ajuns
Aș fi cântat melodia aia până-n zori.
Nebunia e că n-ar fi avut nimic împotrivă.
Din nou?
De câte ori să cântăm asta?
De câte ori suntem în stare.
N-ai decât o melodie.
Poate ar trebui să luăm măsuri.
De ce nu?
Încetează!
Se uită lumea.
Îmi pare rău. Încă o dată.
Fiindcă știi că nu Știi că nu e de-ajuns
Aș prefera să nu fac valuri în privința relației.
De ce îți este frică?
Nu e clar?
Ascultă!
Mereu vor fi locuri în care trebuie să fim atente.
Dar în club, cu ai noștri, draga mea...
Dacă nu putem dansa acolo, atunci, unde putem?
Însă nu mai vreau să-mi ascund fericirea.
Avea dreptate.
Mă ascundeam.
Și încă nu eram pregătită să mă opresc.
Așa că mi-am transpus sentimentele în muzică.
Zice lumea că sunt liberă
Dar pentru ei sunt o himeră
Iar odată ce am făcut-o, melodia aceea...
pur și simplu...
și-a luat zborul.
Zice lumea că sunt liberă
Dar pentru ei sunt o himeră
Așa stăteau lucrurile pe atunci.
Noi trebuia să facem totul.
Am înregistrat la o casă de discuri mică
și am livrat discuri tuturor DJ-ilor pe care-i știam.
Ne distram pe cinste.
Deodată, eu și Bernie susțineam patru concerte pe seară.
În cluburile din buricul târgului, unde dansau cei mai mulți.
În curând o să afli că te-ai înșelat
În discotecile celor cu role din New Jersey.
Fiindcă asta e ultima noastră noapte împreună
Nu trebuia decât să cântăm două piese și toți o luau razna.
Nu am nevoie de niciun bărbat
Care să mă ducă pe tărâmul făgăduințelor
Însă fiecare seară se încheia la Better Days.
Așa că hai, spune ce vrei
Ei înțelegeau cu adevărat mesajul cântecului.
Zi că eu și prietenele mele suntem sucite
Ce condiție am
Nu e la fel ca misiunea mea
Misiunea mea e
Să fiu diamant sub presiune
Poate că încă nu eram destul de în largul meu să dansez cu ea.
Sunt un diamant sub presiune
Dar cântatul împreună faptul că îi făceam pe ceilalți să danseze
mă făcea să mă simt aproape la fel.
Alo?
Da, o clipă.
Pe tine te caută.
- Alo? - Bună, Simone!
Bună, Teddy!
Cine era la telefon?
Colega mea de cameră.
Cum se descurcă fata mea?
Tot regina cluburilor ești?
Trei concerte pe seară, uneori chiar patru.
Sunt foarte mândră de tine.
Cum merg treburile în LA?
Fix de asta te-am sunat.
Ai vorbit cu Daisy în ultima vreme?
Nu, acum câteva săptămâni.
De ce? E totul în regulă?
Probabil.
N-a venit la petrecerea dată cu ocazia lansării discului.
E stilul ei.
Eram curios dacă știi ceva.
Nu.
Dar nu cred să se fi întâmplat ceva.
N-ar rata ea turneul.
Dacă auzi ceva, îmi zici și mie?
Bineînțeles.
Bine, draga mea.
Pa!
„Colega mea de cameră.”
Taci!
Păstrasem legătura cu Daisy,
dar nu vorbeam zilnic...
Nu prea mi-am bătut capul.
Aveam treburile mele.
Simone.
Simone!
Cine vine la Sahara?
Leslie, Lena, Alice.
Alice? Alice nu vine niciodată.
- Mulțumesc. - Și...
Ce e? De ce faci fața asta?
Nu știu dacă să-ți spun.
Hai, zi-mi!
Bernie!
Mulțumesc.
Spune-mi!
Hai, zi-mi!
O să ne întâlnim cu niște mahări de la Salsoul.
Vor să producă albumul.
Nu pot să cred!
- Știu. Nu? - Incredibil!
- Dră Jackson? - Da?
- Aveți o telegramă. - Mulțumesc, Chloe.
Ce e?
AM NEVOIE DE TINE, DAISY
Îi zice Hydra ori Idra. Se pare că e o insulă grecească.
Și vrei să iei avionul?
În seara asta? Din senin?
Și concertele? Ce facem cu ele?
N-are pe nimeni altcineva.
Ar putea fi în închisoare. Ar putea fi...
S-o crezi tu că te duci în Grecia singură!
Bună, știi dacă e...
Nu găsim vreun taxi care să ne ducă acolo?
Taxi!
Tre' să fie una dintr-astea!
- Poate e ușa aia... - Simone!
Crezi?
Simone!
- Dumnezeule! - Dumnezeule! Ai venit!
- Da. - Nu-mi să cred c-ai venit.
- Bună! Bernie? - Da.
Daisy. Bună!
- Ești bine? - Bineînțeles. De ce n-aș fi?
Ai dispărut săptămâni la rând fără o vorbă,
și, deodată, asta.
Am adus bani de cauțiune.
Îmi cer scuze. Nu...
E drept că sună alarmant, dar...
Deci nu ai probleme?
Nu.
Mă mărit.
Nicky?
Nicky!
Au venit.
Nicky?
Simone, Bernie, el e logodnicul meu.
Nicky Fitzpatrick.
Încântat! Am auzit multe despre tine.
Intrați, vă rog.
Faceți-vă comode. Vă aduc ceva de băut.
Cum stăteam eu așa, în camera de hotel, și o luam razna,
mi-am zis: „Ce-ar fi să mă duc în Grecia?”
Știu că ți se pare o nebunie,
dar n-am mai cunoscut pe nimeni ca el.
Trăiește clipa și e liber.
Și i-am zis că nu mă mărit cu el fără domnișoara mea de onoare.
De asta ți-am scris.
Data viitoare, poate dai un telefon?
Poftim! Un mic antreu.
Mulțumesc.
Ce părere ai despre The Six, Nicky?
Șase? Șase ce?
Nu i-ai auzit muzica?
Credeam că ești poetă.
Mă tem că gusturile mele muzicale sunt cam temperate.
Dar am auzit-o cântând, și are o voce... superbă.
Nu cred că am mâncat ceva mai bun.
Asta e casa ta?
Într-un fel, da.
Încerc să stau aici cât de mult pot.
Dar am case și în Roma,
și în Irlanda, unde am câteva obligații.
Cu ce te ocupi, Nicky?
Sunt student...
care lucrează la o dizertație.
Și deții casa asta?
Da.
Și mai ai case în Roma și Irlanda?
Mai bine le zici.
Familia mea face parte din nobilimea suverană, fără acces la tron, din Irlanda.
Stai puțin! Adică ești prinț?
De asta nu le spun oamenilor.
Familia lui datează din sec. al XIII-lea, în Irlanda, și are un castel.
Da, am un castel, foarte vechi și plin de mucegai.
E o poveste fără cap și coadă. E ca o mică aristocrație.
În cinstea căsătoriei!
- Noroc! - Noroc!
Noroc!
Unde ți-e chitara?
Era poliție peste tot, iar eu aveam drogurile în cutie,
așa că am abandonat-o.
Apoi, Nicky mi-a cumpărat asta.
- Ai evoluat în timpul înregistrărilor. - Știu.
Nu-mi pot imagina.
Înălțimea Sa...
dormind într-un autobuz aglomerat, cu membrii trupei, timp de șapte luni.
Opt luni.
- Nici nu va fi nevoie. - De ce?
Pentru că nu mă mai întorc.
Daisy.
Ai văzut măcar asta?
Mai să-mi dea lacrimile. Tipul de la ziare a crezut că-mi pierd mințile.
Da, l-am văzut.
Ba chiar l-am citit.
De ce m-aș întoarce acolo, Simone, când am tot ce-mi trebuie aici?
- Nu cred că vorbești serios. - Ba da.
Uite, ești...
pe coperta revistei Rolling Stone.
Ba nu.
Iubire, dorință și ură - Relația complexă din următoarea trupă de calibru a Americii
„Stilul muzical era deja închegat... Daisy a fost mai degrabă cireașa de pe tort.”
Billy mi-a zis: „Un talent ca al lui Daisy e irosit pe cineva ca ea.”
dependentă
nebună
egoistă
Bună.
De-abia aștept să mă mărit cu tine.
Salutare, Nicky! Iar ai întârziat.
Freddie, timpul curge altfel pe insulă.
Hei, prietene! Vino-ncoace!
Deja îl cunoști pe balaurul ăsta.
Ferește-te de el, orice ar fi.
- El e Giorgios. - Bună.
Face niște portrete superbe în foiță de aur.
- Bună! Încântat! - Asemenea.
Iar el e Petros.
În centrul atenției, ca de obicei.
Hașiș Malana. Marfă de marfă!
Am scris 28 de strofe dintr-un poem epic sub minunata sa influență.
Și Daisy e poetă. Ceva-mi spune că o să vă plăceți.
- Mai vedem. - Despre ce scrii, Daisy?
Scriu despre... orice vreau.
Cel mai adesea despre singurătate.
- Dar tu despre ce scrii? - Despre orice.
Despre iubire, nebunie...
Mai ales despre iubire și nebunie.
A câștigat un premiu important pentru poezie.
Frate!
- Acum patru ani? - Da.
Apoi n-a mai publicat.
De ce ai încetat?
N-am încetat, doar că i-am respins pe finanțatori.
Dar, chiar și așa, scriu zilnic.
Și cum te citește lumea?
Vino la noi acasă! Ușa e mereu deschisă.
Scuze, dar nu pricep.
Nu ăsta e scopul actului creator?
Ca alții să-ți admire, să-ți asculte... să-ți absoarbă creația?
Nu. Contează doar actul creator.
În asta se ascunde fericirea.
Misiunea noastră e să păstrăm starea de grație.
Restul nu sunt decât aplauze.
Să știți că are dreptate.
Nu-i lăsați pe alții să vă spună
că munca voastră are valoare, pentru că deveniți proprietatea lor.
Acum scriu pentru mine.
Pentru prieteni, pentru valuri. E mai pur.
Nu l-am mai văzut pe Nicky așa de fericit.
Da. Asta am zis și eu.
Pare genul de om care e mereu fericit.
Nu?
Părinții lui Nicky au murit într-un accident auto.
O vreme, s-a închis în sine.
Până nu demult.
Îți dădea impresia
că privește viața printr-un telescop, de la depărtare.
Dar acum, cu tine, simt că trăiește din nou.
N-am știut niciodată că cerul poate să arate așa.
Ce vrei, copil de oraș!
Parcă am fi pe o altă planetă.
Într-un fel și suntem.
- Nu ne cunoaște nimeni aici. - Nu.
Și putem face ce vrem.
Nu trebuie să ne facem griji.
Problema e că va trebui să ne întoarcem acasă.
Știi că putem continua la fel și acasă.
Pot să-ți zic ceva?
Te iubesc.
Nu trebuie să-mi răspunzi.
Vreau doar să știi.
Le-ai plăcut tuturor.
Era și normal.
- Ești surprins că m-au plăcut? - Foarte.
A fost minunat.
Sunt foarte fericit.
De ce nu mi-ai zis ce-au pățit ai tăi?
Îmi pare foarte rău.
N-are de ce.
Sunt aici, cu tine.
Asta-i tot ce contează.
Nu știu dacă e chiar așa.
Am fost trist mult timp după accident,
dar, la un moment dat, tristețea mea era cultivată.
Și ce faci dacă ai o problemă sau dacă se întâmplă ceva?
Întorci privirea?
Mă uit la partea frumoasă a vieții.
Mă uit la tine, și restul dispare.
Vorba budiștilor:
„Durerea e inevitabilă.
„Suferința e opțională.”
S-a creat o conexiune artistică...
și emoțională.
L-am lăsat să-mi intre în suflet, iar el m-a călcat în picioare.
Credeam că suntem suflete-pereche.
Și eu am crezut că l-am găsit cândva.
Francesca. Semănam foarte mult.
Cred...
că e foarte ușor să confunzi sufletul-pereche cu o oglindă.
Se poate.
Poate că a fost o oglindă.
Conexiunea pe care ai avut-o...
s-a risipit, da?
Dar te-a însoțit aici. Mi se pare o chestie serioasă.
- Se poate. - Dar?
Nu vreau să cânt în clubulețe toată viața, Daisy.
Vreau ce ai tu.
De ce nu pe amândouă?
Pot să te întreb ceva?
Ești sigură că știi ce faci?
Ultima dată când am vorbit, părea
că ești pe punctul să suferi din iubire.
Parcă a fost într-o altă viață.
Dar nu a fost.
A fost luna trecută.
Iar acum sunt aici, Simone.
Billy m-a făcut nefericită, iar Nicky mă face fericită.
Iar eu vreau să fiu fericită.
Măcar o dată vreau să fiu și eu aceea care cunoaște fericirea.
E greu să înțelegi?
Bine.
Inelele, te rog.
- Bună. - Bună.
E vremea să-și facă unul altuia
jurămintele ce-i leagă de zei.
Să lăsăm cerul să audă
și valurile să asculte sunetul lor.
Am făcut multe tâmpenii la viața mea.
Tâmpenii cât casa, lucruri pe care le voi regreta până la moarte.
Dar nu regret ziua aia.
Haide!
- Deja plecăm? - Nu.
Și eu te iubesc.
Pe bune?
Dar mă bucur că ți-ai dat seama.
- Felicitări! - Mulțumesc foarte mult.
- Noroc! - Noroc!
- Ți se pare o nebunie, nu? - Nu.
Mi se pare prea brusc.
Da, așa e.
Nebunie ar fi să rămână aici mereu.
Să nu meargă în turneu cu trupa pe care a dus-o pe primul loc.
Nimeni nu-i spune lui Daisy ce să facă.
Acum ești soțul ei.
Ai putea s-o convingi să fie rezonabilă.
Da, aș putea încerca.
Dar cine decide ce-i rezonabil?
Nicky, n-ai idee la ce renunță.
Cât și-a dorit asta. Cât înseamnă pentru ea.
Poate că Petros are dreptate.
N-ai nevoie de public ca să faci muzică...
Daisy nu e ca Petros.
Nu e ca prietenii tăi care scriu sonete de amorul artei.
Ea zice că e fericită.
Nu vrei să fie fericită?
Hei! Ce se petrece aici?
Ce-ai zice...
- ... să luăm niște LSD... - Da?
... și să înotăm în larg?
Nu știu dacă e o idee bună...
- Sună minunat. - Perfect.
Nu cred că Simone se distrează.
E clar.
De ce zici asta?
Nu cred...
Nu cred că mă are la inimă.
Nu cred că-i asta. Nu cred că te cunoaște foarte bine.
N-am nimic cu ea, dar cred că te vrea doar pentru ea.
Ce tot spui acolo?
Daisy...
E îndrăgostită de tine.
E o nebunie.
Nu ți-ai dat seama?
Felul cum te privește, cum te urmărește.
A traversat jumătate de glob fără multe întrebări
pentru că ai rugat-o.
Și eu aș face la fel dacă mi-ar scrie...
Nu e vina ei. N-o învinovățesc.
Cine nu s-ar îndrăgosti de tine?
Doar nu pleci, nu?
În curând.
Mă gândeam să luăm micul-dejun.
Să mai înotăm o dată.
Am o idee mai bună.
Mai rămâi o săptămână.
N-am prea apucat să stăm de vorbă.
N-am fost în partea cealaltă a insulei.
Încă o săptămână. Lui Bernie o să-i placă.
Trebuie să mă întorc.
- Nu ești obligată să faci nimic. - Ba da.
Am concerte.
Am facturi de plătit.
Responsabilități.
Mă duc să fac niște ceai.
Cândva știai să te distrezi. Nu știu ce s-a întâmplat.
Vezi tu...
Unii mai trebuie și să muncească.
Unii trebuie să muncească din greu ca să se bucure de ce ai tu.
Nu știu ce te-a apucat.
Pe mine?
Da.
Mai ții când ne-am cunoscut?
Erai o fetiță timidă
și te fâțâiai cu carnetul tău.
- Ți-era prea frică să-ți cânți melodiile. - Da.
- Și ce ți-am zis? - Să urc pe scenă, Simone.
Și am făcut-o.
Și m-am simțit cumplit.
Și crezi c-o să fii fericită aici?
Daisy, te cunosc.
Nu compui muzică de dragul muzicii.
Ai nevoie să fii auzită, să interacționezi.
- Nu mă întorc. - Trebuie.
- Nu pot. - Ai un șlagăr pe locul I, un album...
Nu-mi pasă! Nu-mi pasă deloc!
Ba da. Dar ți-e prea frică de Billy Dunne.
Ești îndrăgostită de mine?
Asta e explicația?
Simone!
Încerc să...
Simone!
Îmi pare rău.
Te iubesc, Daisy.
O să-ți spun ce e iubirea, pentru că e clar că n-ai nicio idee.
E atunci când ți se spune adevărul,
deși tu nu vrei să-l auzi.
Te iubesc, Daisy, așa că o să-ți zic adevărul.
Ești o scârbă egoistă.
Nu mi-ai zis despre asta.
Nu știam că ești așa de faimoasă.
Am auzit ce a zis afară.
Nevoia asta de interacțiune...
e adevărată?
Daisy,
poate are dreptate.
Poate ar trebui să te întorci.
Vreau să mă întorc, doar că...
nu vreau să mai sufăr.
Nu va mai fi la fel de data asta.
Nu voi lăsa pe nimeni să te facă să suferi.
Niciun nor pe cer și continuă să se încălzească...
N-arată prea diferit de peisajul de acasă.
Plaje, palmieri, munți.
Tu mă regreți, eu te voi regreta
Daisy?
N-ai ținut la băutură Nici adevărului nu-i faci față
Asta ești tu?
Sunt o scăpare în sistem Sunt gata de atac fără să clipesc
Urmează să aflăm.
Hai, regretă-mă, n-ai decât Dar de microfon nu mă dezlipesc
Subtitrarea: Cristian Brînză
Redactor Robert Ciubotaru