Auziți asta, evreilor?
Este muzica regilor!
A lui Wagner! A Reich-ului!
Minunat!
Acum ori niciodată...
Unu, doi, trei!
Opriți muzica evreiască!
Opriți muzica asta blestemată evreiască!
N-auziți?
N-auziți ce spun?
Ce v-am spus?
Opriți!
Destul!
Opriți!
Ce v-a apucat?
Vreți să muriți cu toții?
Încetează!
Destul!
Încetează!
Oprește-te!
Ei?
Ce e?
Plecați!
Destul!
Plecați!
Acum!
Mergeți!
VÂNĂTORII
În a doua zi, Dumnezeu a creat Vânătorii.
O echipă de elită, însetată să măcelărească naziști.
Meyer, vrei să ne explici ce naiba caută copilul ăsta aici?
Doamne, arată puțină milă creștină.
- Drace! Ești Lonny Flash. - Iubesc fanii.
- Haideți! Să mergem. - Nu.
Alt studiu de dosare.
N-am știut că avem grădiniță.
Poate găsim ceva printre lucrurile lui Richter. La treabă!
Dle O, n-o să fac pușcărie fiindcă ție îți place de nepotul lui Ruth.
- Nu mă plătești destul. - Doar pe tine te plătește.
Unii au responsabilități.
Meyer, Ruthie voia ca băiatul să nu știe de astea.
I-a fost sortit să fie aici.
- Ba nu. - Te iei de mine pentru copilul meu?
Ea n-a vrut asta.
M-am bucurat să-i distrez pe Doris...
...pe măsura resurselor mele.
- Atenție! Cine e Karl Holstedder? - Ce-ai zis?
Cine e Karl Holstedder?
- Da. - Gene Martin, zis și Heinz Richter.
Scrisoarea asta era printre lucrurile lui de la magazin.
Fiecare a opta literă. „Trimiteți instrucțiuni, numărul patru...
- Da. - „...lui Karl Holstedder.”
- „147 Ocean Way, Port Washington, NY.” - Da.
- E un mesaj codat. - Da.
- Ești ca Enciclopedia Brownstein. - Nu poți schimba firea unei ființe.
Ursul vânează. Porcul se cacă. Nazistul urzește.
Ce anume?
Urmăm firimiturile, ne luăm după șobolani, găsim festinul.
- Nu e niciun Karl Holstedder pe listă. - Știu.
Deci, căutăm Arca.
- Încăpem toți? - Mare greșeală că l-ai adus pe copil.
Știți ce? Nu sunt un copil, da?
Bar Mitzvahul meu a fost acum șapte ani. Am psalmodiat, am dansat pe Mungo Jerry.
După haftarah, mi-a frecat-o prin pantaloni Ruchel Rekenstein.
Mă credeți un testicul necoborât,
dar am vârsta ca să pot bea, să pot fuma și să mă înrolez, deci nu sunt copil.
Dacă nu vreți să luați autobuzul până la cazinoul indian
ca să angajați Șoptitori Navajo, atunci aveți nevoie de mine.
Un singur pas greșit și-ți voi face lucruri atât de traumatizante
încât faci în chiloței de fiecare dată când vezi Mary Poppins la TV.
Minunat!
Acum, că suntem o familie,
hai să-l găsim pe ticălosul ăsta de Karl Holstedder, nu?
- Nu lăsați piatră neîntoarsă. - Nu.
Studiați fiecare dosar.
Căutați tot ce e legat de Karl Holstedder și 147 Ocean Way.
- Aici e... - Arca.
Casa construită de Ruth. Ea a făcut-o.
La fel ca Noe,
Ruth a construit o corabie care să apere de extincție
speciile de azi pe cale de dispariție.
Amintiri, adevăr.
Cum? Cum a făcut toate astea?
A adunat toate dosarele și registrele secrete,
a intervievat mii de supraviețuitori.
Oriunde întorci capul, tot ce vezi poartă atingerea lui Ruth.
Ce bine era să fi știut toate astea când mai era în viață.
E încă în viață, kindeleh.
Arca o respiră.
Pulsează prin ea. Nu simți?
E aici.
Cu ce încep?
Sommers!
Sommers, deschide!
Doamnă, e cinci dimineață!
Domnule, lasă-mă naibii în pace! Sommers!
Ce naiba faci?
- Tu... - Am fost acasă la Gretel.
- Ai stat acolo toată noaptea? - Am avut o bănuială.
Am scotocit din nou.
Și asta am găsit.
Bucuroasă ca o fetiță albă la un concert cu Engelbert Humperdinck.
- Crezi că era nazistă? - Cred că era o chimistă nazistă.
- Zyklon-B. Pesticid industrial. - Cel folosit la gazarea ei.
Cum am zis, mi s-a părut ceva personal.
O să vorbesc cu INS, cu FBI, ca să văd ce-mi spun.
Eu o să sap prin preajmă.
Să văd ce apare. Te sun dacă găsesc ceva.
Pare atât de scundă, nu-i așa?
Nu arată a monstru. Pare bătrână, scundă și banală.
Și monștrii pot fi scunzi. Și monștrii pot fi bătrâni.
Monștrii putem fi noi.
Vă vorbește căpitanul. Suntem la 10.500 de metri...
- Când ajungem? - Încetează! Pune piciorul jos.
Vreau să-l văd pe tigrul Tyler la Lumea lui Wowie.
- Alune? - Nu. E alergic.
Vreau eu.
Poftiți. Alune?
E gravă?
Alergia lui. E letală?
Poate fi. Da.
Înfricoșător. Ce mod de a muri...
O să apară un antidot în curând.
- Nu voi avea odihnă până atunci. - Și eu la fel ca tine.
Știi,
alergiile sunt o invenție modernă.
Ca depresia sau schizofrenia.
Fiindcă mai demult, lăsam natura să domnească,
iar cei bolnavi și slabi erau eliminați din fondul genetic.
Eram puri.
Azi găsești medicamente pentru orice.
Și totuși, toată populația este bolnavă,
iar cei bolnavi au creat atâta violență și suferință
încât trebuie să iei avionul și să plătești o mică avere
ca să faci poze cu animale antropomorfe pentru a nu înnebuni.
Asta din cauză că-i spunem unei stewardese că micuțul nu poate consuma
alunele domnișoarei Petunia.
Sau poate ar trebui.
Fiindcă el e otrava, iar asta e antidotul.
Deci, alune?
Mama m-a luat la exerciții cu ea în dimineața asta.
M-a pus să fac cu ea procedura ritmică.
Frate, crezi că procedura ritmică e ceva ce clar nu e.
Treptele naibii!
Băi, J-Money!
N-o să deschidă. E supărat pe noi.
- Trebuie să discuți cu noi, frate. - Nu trebuia să te părăsim.
- Ar trebui... - Ne pare rău.
- Nu trebuia să fugim ca fricoșii. - Nu-i acasă.
- Nu l-am văzut de două zile. - Două zile?
Am început să-mi fac griji.
Nu-ți amintești de noi, nu-i așa?
Nu cred.
Erai doar un yingeleh. Aveai cinci sau șase ani.
Safta a ta te-a adus cu ea să se întâlnească cu noi la Art's Deli.
- Da. - Îți amintești, Murray?
Erai un scump.
Arăți întocmai ca el.
Am găsit ceva.
O listă SS de la Buchenwald. Un inginer nazist, Karl Holstedder.
Buchenwald. Inginer. Recepționat!
Buchenwald.
Buchenwald. Da.
Da, Ruth a înregistrat 14 supraviețuitori de la Buchenwald
care pomenesc de Karl Holstedder. 14.
Karl Holstedder.
Fluierașul de la Buchenwald.
Era maestrul de ceremonii în lagărul de la Buchenwald.
Un transmisionist strălucit.
În fiecare duminică, Holstedder aduna zece bărbați.
Prizonierii n-o duceau bine.
Ei bine, dle Holstedder,
vino jos.
Astă-seară la First with Frist,
Biff Simpson despre tragicul masacru al familiei sale.
Îmi va fi dor de micile lucruri.
Pizza la Little Caesars,
emisiunea Six Million Dollar Man, la care ne uitam de pe canapea.
Când le spuneam „Te iubesc”.
Aș fi vrut să pot face mai mult.
Să fi fost eu în locul lor.
Dar Lottie a mea spunea mereu
că, în dragoste, niciodată nu trebuie să spui că îți pare rău.
Aceasta a fost ediția specială a emisiunii First with Frist.
Reluăm emisiunea normală, Me and the Chimp.
Încărcăm.
- Îți vin bine. - Da.
A fost impresionant ce-ai făcut cu scrisoarea aia.
Ce părere ai de Vânători?
Mă sperie de moarte.
- Da. - Cum i-ai găsit, totuși?
Nu.
Ei bine,
m-am dus la o pețitoare.
Care mai era și altceva.
Guten Abend, dnă Hoffman.
Da, mulțumesc.
Mulțumesc.
Ce?
- Doamne! - Shalom, draga mea.
Nu mă înșală ochii. Nu-mi vine să cred.
- Nici mie, draga mea. - Ia loc, Meyerleh. Așază-te.
- Ce cartier! - Știu. Foarte luxos.
Așa e. Îmi pare bine că mi-am pus costumul.
De 30 de ani sunt aici în Manhattan,
și n-ai venit la un mic-dejun cu mine, nici nu mi-ai călcat pragul casei.
Ce-a făcut mica pețitoare ca să merite atâta onoare?
N-am venit să-mi caut perechea, Hilda.
Dacă nu te deranjează.
De 40 de ani tânjești după Ruth. Cea mai veche bârfă
gen „vor fi, nu vor fi împreună?” de la Jacob și Rachel încoace.
Cam multă pază pentru o pețitoare, nu?
Păi, există creatură mai periculoasă
decât o mamă evreică cu o fiică necăsătorită?
Nu te subaprecia. Tu rezolvi tot în lumea evreilor, nu?
Deci...
Dacă nu vrei mireasă ori vreun futai, atunci mă întreb
de ce un gentleman de pe Park Avenue a bătut atâta drum să mă vadă.
Treci la subiect, dragul meu.
Ei bine, eu și Ruth am găsit ceva.
Doi doctori naziști.
Care trăiesc printre noi.
Deci avem nevoie de tine, Hilda.
Dacă te ajut, va fi multă agitație. În profesia mea, asta înseamnă moarte.
Sunt 31 de ani de la eliberare.
În tot acest timp, am făcut 345 de perechi,
din care au ieșit 957 de suflete evreiești.
Încă șapte viitoare mame sunt gravide în acest moment.
Dumnezeu ar trebui să fie mulțumit, Meyer.
Presupun că am și responsabilitatea
de a face o lume mai bună pentru aceste 957 de vieți.
Spui că sunt naziști printre noi?
- Atunci, presupun că îmi ceri... - O echipă.
Bine instruită. Sub acoperire.
- Înțelegi? - Asta nu e echipă, dragul meu. Nu.
E ceva trimis de Dumnezeu.
O congregație. Un trib.
Îți trebuie un grup care știe să încalce regulile.
Un colectiv care să-și facă singur dreptate.
Rebeli, asemenea celor din Duzina de ticăloși.
957.
Hilda, dacă Dumnezeu nu aude asta, atunci e surd.
957.
Lipsesc încă 5.999.043. Da.
Dar mai avem timp, nu?
- Da. - Haide.
Hai să-i găsim pe ticăloșii ăia.
Ai fost la o pețitoare ca să faci un grup de vânători de naziști?
E cel mai evreiesc lucru cu putință. De ce ar accepta?
Cu timpul, o să le afli povestea.
Secretele.
Poate vei veni să le-o spui pe a ta.
Haide! Plecăm în curând.
E vremea să vânăm.
N-o pun pe grăsana aia de vară-ta,
nesuferita de Eileen Shekenstein, lângă noi, Murray.
E nunta lui Amy. O să stea unde vrea Amy să stea.
Încă nu mi-a cerut scuze că a lipsit de la cina Simchas Torah.
- Îi murise soțul cu o seară înainte. - Exact.
- A avut o zi să anunțe că lipsește. - Urcă în mașină.
Bine.
Scuze, omule.
Pun pariu că n-ai mai cunoscut o vedetă de cinema.
- Judah Macca-bro, cum o duci? - Bine.
Să știi că frica dispare.
Ce? Nu, sunt bine. Doar că sunt...
Speriat ca o sculă necircumcisă la adunarea mohelilor? Așa am fost și eu.
Dar îți trece. Crede-mă.
Am iubit-o pe Ruth ca pe o bunică.
M-a găsit când eram jos de tot. Mi-a pus curul în mișcare.
N-am curul lui Kris Kristofferson. Ăla ar trebui expus la Luvru.
E o minune. Dar ea m-a salvat.
- Te-a salvat? - Da.
Ruth a fost o femeie deosebită.
Fiindcă am iubit-o pe ea, te iubesc și pe tine, fratele meu.
Să n-ai emoții, omule. Chestia asta o să fie distractivă.
Ca în filme.
FILMUL ARE CLASIFICAREA EVREU-TASTIC
În această vară... Atenție, naziști!
Armata întunericului vă vrea capul.
Reich? Greșit!
Orion Pictures prezintă Vânătorii.
Cu debutantul Jonah Heidelbaum în rolul Descifratorului.
„Nu vă veți crede ochilor!” - Roger Ebert
Jonah?
- Ești bine? Mormăiai ceva. - Da, sunt bine.
Mă gâdila ceva în gât, știi? O mică tuse.
E timpul să plecăm, Descifratorule.
Serviciul de imigrare și naturalizare.
Betty, sunt eu, Millie. Zborul meu întârzie. Ajung într-o oră.
Nu trebuie. Am scos dosarul pentru care ai sunat.
Da.
- Gretel Fischer. Nu e nimic în el. - Cum adică?
Nu știu. Au luat tot din el. E gol.
- Toate fișierele sunt goale? - Nu, doar al ei și celălalt.
- Pare fratele ei. Un anume Hans Fischer. - Hans Fischer?
Dosarele familiei au dispărut.
Hans și Gretel nu și-au vorbit de ani buni.
Știi cum se răcesc relațiile între frați...
Dar când fiul ei mi-a spus la telefon de accident, am fost șocată.
Gretel era o femeie de treabă.
- Mulțumesc, dnă Fischer. - Poftim.
Mă iertați, dar ce legătură are FBI-ul cu asta?
Ea a lucrat la NASA. E procedura standard.
Frannie, speram să vorbesc cu soțul tău.
Asta nu e posibil, din păcate.
Hans a murit în accident de mașină acum șase luni.
Poftim?
Da, venea spre casă târziu.
O epidemie de varicelă în oraș îl ținea la serviciu.
N-a lăsat netratat niciun copil.
Poliția a spus că i-a explodat motorul.
Suflul i-a smuls dinții din gură.
Ce tragedie! Îmi pare rău.
Era foarte chipeș.
Am citit că Hans era refugiat de război, ca sora lui.
- Ce a făcut în război? - Hans a fost doctor. În Crucea Roșie.
- A trebuit să ajute și evrei? - Da.
Cum îi considera?
Păi, cum îi consideră lumea? Sunt evrei.
Aș putea merge la baie?
Folosește-o pe cea de la etaj. Monique o s-o curețe mâine.
Ce cauți aici?
Mulțumesc pentru timpul acordat.
Hai să-i punem niște muzică lui Karl Holstedder, bine?
Vă dau eu drumul înăuntru. Roxy trage draperiile.
Joe va admira priveliștea.
Murray și Mindy vor crea atmosfera.
Lonny va face ce naiba face el.
Eu ce fac?
Adulții își fac marea intrare aici, aici,
și aici, la ilustrul 147 Ocean Way.
Grăsanul producător muzical e în studioul lui de înregistrare.
Ne așezăm,
Meyer face un mic dans, apoi puțină iubire,
și își face treaba.
Deci, hai să-i mângâiem clapele acestui torționar ticălos, nu, dragilor?
- Pare un întrerupător 247B. - Nu, tâmpitule. E un 247A.
Bine.
Stai puțin!
- Aștept. - Acum!
DEZACTIVAT - ACTIVAT
Parcă-i lista de invitați la cheful anual cu vaselină al lui Freddie Mercury.
Acolo mi-au frecat-o din greșeală Peter, Paul și Mary.
- Clasic P, P și M. - Erik Folsom.
Un nume de scenă la fel de penibil ca Lonny Flash.
Fată...
Îmi poți spune Leonard Flazenstein în orice dia din semana, scumpo.
Haide!
Shalom, Karl.
De prea multe ori în somnul nostru ne-ai fost coșmar.
Acum, noi îți suntem ție.
Doamne! Pun să vă aresteze!
- Să vă adune și să vă... - Împuște, gazeze, îngroape de vii?
Nu mi-a plăcut niciodată muzica ta.
Pentru cei ca tine, a fost...
Muzica a fost mereu pentru violență, vanitate, moarte.
Pentru noi, muzica înseamnă rememorare.
Revoltă. Viață.
Prin muzică supraviețuiește poporul nostru.
Ce face?
Îi oferă un lucru pe care ai noștri nu l-au primit niciodată.
O judecată.
Voi sunteți judecătorii, jurații,
călăii, Juden?
Nu! Eu sunt un nimeni. Sunt doar un stenograf aici.
Ei, milioanele, sunt judecătorii și jurații.
Milioanele care cer dreptate din mormânt.
Avem împotriva ta
o mie de capete de acuzare pentru uciderea evreilor la Buchenwald.
Te mai acuzăm de uciderea a milioane ca slujbaș al regimului nazist.
- Cum pledezi? - Pledez să vă duceți la naiba!
Vom prezenta dovezile acum.
Mărturii ale supraviețuitorilor.
State de plată SS care îl numesc pe Karl Holstedder
Hauptsturmführer în SS.
În final, o poză din registrele naziste
care-l identifică pe acest bărbat ca fiind Karl Holstedder.
Puteți confirma că sunteți dv., dle?
Sunt eu, da.
Dar n-am făcut lucrurile de care mă acuzați.
Avem mărturiile.
- Da. - Relatări direct de la supraviețuitori.
De la Hiram Flaustein.
E din Brooklyn, New York. Supraviețuitor din Buchenwald.
De la Ralphie Schneider, supraviețuitor din Buchenwald.
De la Jerome Putnitsky.
De la...
De la Mordecai Klinger. De la Alexander Cohen.
De la Lily Evan, de la Ludwig Platz. De la Samuel Cantel. De la...
Asta-i propagandă!
Minciuni.
Rox?
Karl Holstedder,
la cele o mie de capete de acuzare pentru crimă, ai fost găsit vinovat.
În iad cu voi!
Iadul nu e atât de rău precum drumul spre el.
Ce mama mă-sii?
- Vrei să te așezi? Bine. - Desigur.
- Ce e? - Un post radio făcut în casă.
- Emite ceva. - Comunică între ei.
- Asta fac. - Ce să comunice?
- Ce? - Uite! Să auzim ce emite acum.
„Două bărcuțe, noaptea pe mare.
„Zece rățuște în hambar.
- „Șase mame s-au dus la Răsărit.” - Da?
„Și s-a născut un copilaș.”
Sesame Street din Al Treilea Reich e înfricoșător.
Amintește-mi să nu-l pun viitorilor mei copii.
- Mai întâi, îți voi aminti să nu-i faci. - Dacă e „instrucțiunile nr. 4”?
Dacă emite vreun mesaj secret important?
Atunci să închidem chestiile astea.
Stai! Ai răbdare. Dacă-l oprim, își vor da seama, nu?
- Vor ști că-i urmărim. - Către cine emite?
Cât de departe? Cât de mulți? Aflați repede.
Până atunci, o să-l pun pe pianist să ne interpreteze un cântec.
- Trebuie să demontez tot spatele. - Fă-o.
Bună, Karl.
Interogatoriul ăsta poate fi nedureros sau dureros.
Depinde de tine. Ce zici?
Vreau să te întreb... Cu cine comunici?
Ce emiți?
Cântece de leagăn.
Simfonii, opere.
Chiar și ABBA, dacă am chef.
Uneori, dau lucruri gratuite primului care sună.
Bine, Joe. Cred că suntem gata.
Urechile sunt cele mai sensibile organe.
Ele controlează echilibrul și funcțiile corpului.
Karl? Ultima șansă.
Bine, Joe. Începe!
Ce emiți?
Nu știu despre ce vorbiți!
Doamne!
Futu-i!
Încetați!
Opriți! Vă rog.
Doamne! Haide, omule.
O să-i explodeze timpanele. Oprește-te!
Ce naiba faci?
Doamne!
- Îi sângerează urechile. Oprește! - Știm.
Doamne! Eu doar...
Îmi trimit benzi prin poștă. Eu le transmit. Atâta tot.
Cine? Cine-ți spune să le emiți?
Un bărbat...
Un bărbat. Doar pe el l-am văzut.
- Richter? - Nu cunosc niciun Richter.
Jur că nu știu! Nu-i știu numele.
Nu folosim nume reale.
Doamne! E un bărbat ca mine.
- Un bărbat adus aici. - De către cine?
De către voi.
- Meyerleh, avem nevoie de tine. - Emite în toată zona metropolitană.
Păzește-l.
Doamne! Vreau apă.
Apă.
- N-am făcut ce-au zis ei. - Taci naibii, omule!
Eram ca tine când l-am auzit prima dată.
Nu vreau să-ți aud povestea cu Hitler.
Nu pe Hitler. Pe Wagner.
Tatăl meu era un om rău. Credea că muzica te face slab.
Chiar și dacă fredonai ceva, te bătea până leșinai.
La 17 ani, l-am auzit.
În sălile de la Berliner Philharmonie.
N-am vrut să fac rău nimănui. Eram doar un băiat
care executa ordinele.
- Poate ca tine. - Taci naibii!
Dacă mergi pe calea asta, îl vei auzi și tu. Pentru totdeauna.
Țiuitul din urechi.
De aceea îi puneam să cânte.
Să nu-l aud. Țiuitul.
Să aud iar muzica.
Vreau apă.
- Bine. Futu-i! - Îmi trebuie apă, te rog.
- Mulțumesc. - Lasă-ți capul pe spate.
Ușurel!
Dacă-l vreți viu, lăsați-mă să ies din...
Nu!
Ce?
Ce mama mă-sii ai făcut? Era singura noastră pistă.
Copil tâmpit! E vina ta! Te omor!
- N-am vrut. - Puștan căcăcios!
- Puștiul a rasolit-o. Holstedder e mort. - A stricat emisia.
Trebuie să plecăm.
Haideți! Luați tot ce puteți.
Luați!
Oamenii cred că flamingii sunt roz.
O eroare des întâlnită.
Flamingii sunt albi.
Alb pur.
Sângele prăzii pe care o mănâncă
le dă culoarea.
De ce o cercetai pe Gretel Fischer, dle detectiv?
Ce-ai găsit?
E în regulă.
Ascultă!
Știu că stresul nedorit face rău bebelușului.
Ce-ar fi să jucăm un mic joc?
Pe tema păsărilor, desigur.
- Rață. - Hei!
Rață.
Gâscă.
Hei!
Nu!
O fotografie. Cu Gretel și Hitler.
Era nazistă.
- Cine mai știe de asta? - Doar eu.
- Distractiv. Încă o tură. - Nu!
- Hei! - Spaghete.
Spaghete.
- Chiftea. - Nu!
E agentă FBI. O cheamă Millie.
Millie Morris.
Jonah!
Jonah, ușurel. Vino încoace.
- Jonah. - Din vina mea a murit.
Nu. Un nazist, da.
Te-ar fi ucis dacă nu era Joe. Te-ar fi ucis.
L-ați mai fi ucis dacă ați fi obținut tot ce voiați?
- Aș fi făcut dreptate. Da. - Mama mă-sii!
- Trebuia să-l ducem. - Ce? Cui?
Cui să-l ducem?
- La poliție, la FBI. - Jonah, ți-am spus.
- Celor care se ocupă de asta. - Ți-am spus, nu-i așa?
În țara asta, Doamna Dreptate e oarbă pentru toți,
dar, pentru mulți dintre noi, e și surdă.
Știi câți naziști au executat americanii la Nürnberg?
Doisprezece.
Doisprezece vinovați din opt milioane.
Au început să mărșăluiască din nou... Acești soldați eterni.
Acești monștri.
Nu-i de mirare că s-au gândit că pot veni aici.
A rămas pe seama noastră să facem lucrarea Domnului.
Lucrarea lui Ruth, Jonah. Ruth.
- Vino! O să lipsim la ma'ariv. - Ce naiba e ma'ariv?
Slujba de seară. Pericopa de doliu pentru Ruth.
- Eu nu cred în asta. - Nu contează dacă crezi sau nu.
Nu-mi pasă, poți crede și în Moș Crăciun! E vorba de Ruth, nu de tine.
E datoria familiei să se roage pentru sufletul ei.
Și dacă e suflet care să merite asta, atunci e al ei. Nu?
Vino, Jonah.
Toți cei ce vor citi pericopa de doliu să rămână în picioare,
în onoarea celor decedați.
- Amin. - Amin.
Nu pot face asta.
Jonah!
VÂNĂTORII
CU CÂTEVA ORE MAI DEVREME
SUFLUL EXPLOZIEI - 10 METRI
13 IULIE
Subtitrarea: Dan Butuza
Redactor Anca Tach