Mai tare!
Trage-mi-o! Futu-i!
Futu-i!
Bună dimineața, dle senator O'Heir.
Ce mama mă-sii?
Îți plac rolurile. Hai să jucăm!
Uite ce se va întâmpla, dle O'Heir.
Vei înceta obstrucționarea
anulării sancțiunilor pentru mărfuri sud-americane.
Dacă nu, aceste poze vor apărea pe prima pagină a ziarelor.
- Cine naiba sunteți? - Cei buni.
Încercăm să salvăm lumea.
VÂNĂTORII
Dacă mergi pe calea asta,
îl vei auzi și tu.
Pentru totdeauna.
Țiuitul din urechi.
„Elie Wiesel a scris: «Nu voi uita acea noapte.»”
Prima noapte în lagăr,
care mi-a transformat viața într-o lungă noapte.
Nu știam în ce măsură ni se vor fura lucrurile,
demnitatea.
Familiile.
N-am crezut că uniforma primită de la ei va fi în schimbul vieților pierdute.
Sau că foarfeca cu care femeia ne tăia părul
era menită să ne șteargă orice trăsătură a ceea ce eram.
Sau că Meyer îmi va face tatuajul
care însemna că viața mi s-a dus.
Gdansk. Îl știi?
Tatăl meu obișnuia să mă ducă acolo când eram mic.
Nu e cel mai frumos oraș.
Oraș dărăpănat, clădiri roase de vreme.
Dar, în cele zece minute pe zi în care apunea soarele,
era cea mai frumoasă priveliște din câte ai văzut.
Am să te duc acolo într-o zi.
Și ai să uiți de astea.
Nu va arăta la fel.
Meyer voia să lupt pentru acel apus.
Pentru încă o zi.
Dar nu știam dacă aveam puterea s-o fac.
Nu mai văzusem atât întuneric.
Sunt 74 de naziști pe peretele ăla.
74 de scursuri ale Führerului.
Am găsit doar 23 în SUA.
Dar emisiunile cifrate arată că sunt mult mai mulți.
Ca să nu mai spun de complot și coordonare
la o scară de neimaginat.
Trebuie să aflăm ce instrucțiuni trimitea acest producător muzical,
iar, dacă există ceva ascuns în cântece, eu și Mindy vom afla ce anume.
Nu subestima ceea ce poți afla din lucrurile unui bărbat.
Soră, ia legătura cu cei din MI6, și află mai multe despre Holstedder.
- Persoane de contact, bani. - Da, Meyer.
- Bravo! - Mersi. Mersi că ai remarcat.
Bărbații sunt ca plăcile de gresie.
Dacă îi așezi bine din prima,
poți călca pe ei tot restul vieții.
Te rog, pleacă!
N-o să-ți spun „ți-am zis eu”, dar ți-am zis eu.
- Copilul nu era pregătit. - Nu mai are pe nimeni.
Angajează-i naibii o bonă!
Îți pasă de el așa cum ți-a păsat de ea, iar asta e o slăbiciune, Meyer.
- N-o poate înlocui. - Știu. Nimeni nu poate.
Plictisitor! Sunt atât de plictisit!
Ai mâncat var de pe pereți când erai mic?
Da, de parcă tu stai bine cu capul.
Amintește-mi să vorbesc cu Meyer să-mi dea un mic rol la filaj.
Ca să semene cu cariera ta de actor?
Premiile Tony nu se dau oricui, Joseph.
Meyer ne-a spus să supraveghem casa până dimineață.
Văicăreala ta nu schimbă nimic.
Băi, s-au mișcat perdelele. E cineva în casă.
Unde naiba e cadavrul?
Nu pare să fie cineva în casă.
Cineva a curățat totul. Unde dracu' or fi?
Cum au trecut de noi? Am stat afară toată noaptea.
Până și gaura de glonț a dispărut.
Roxy!
Hei!
- Stai așa. - Nu!
- E din oțel, retardatule! - Scuze!
Ți-am zis că am văzut pe cineva.
Întreabă la secțiile locale
despre orice deces suspect cu victimă de peste 50 de ani,
în special cei considerați refugiați de război.
Ron, Grimsby e la „nu trebuie să știe tot” și nu trebuie să știe încă nimic.
Grimsby la „nu trebuie să știe tot”?
Ai renunțat la FBI cât am fost eu neatentă?
Nu pot să mă duc la el cu bănuieli. Și așa tipul îmi ghicește mișcările.
Mi-ar fi mult mai ușor
dacă aș avea penis și frizură de alb.
Ți-e mai ușor acasă că n-ai.
Apropo, a sunat mama ta când erai în Florida.
N-ai grijă. Am lăsat robotul să răspundă.
E bine. I-au venit ieri analizele și sunt excelente.
Mă gândeam la Sommers. Fratele ăsta nu-mi răspunde la telefon.
L-am sunat acasă, la serviciu, iar acum îmi evită apelurile.
Pare că ar fi putut să-mi spună.
Tu le spui colegilor de muncă cine ești mai exact?
Bună! Ați sunat la Ruth și Jonah.
Nu suntem acasă, dar puteți lăsa un mesaj după bip.
Salut, Jonah dragă. Suntem Mindy și Murray.
Sună-ne, dacă vrei. Suntem alături de tine.
Bună, Jonah. Sunt Carol. Îmi fac griji pentru tine.
Ești bine? Sună-mă.
Îmi amintește de fiul meu.
Poți să-i suni din tulnic în dormitor, că tot nu se trezește.
- Cine sunteți? - Levi Libstein.
Sunt... Am fost prieten bun cu bunica ta.
Uneori, o mai sfătuiam în chestiuni juridice.
Am încercat să-ți vorbesc la shiva, dar...
- Scuze, ce chestiuni juridice? - Testamentul ei.
- Putem vorbi înăuntru? - Da, sigur. Intrați.
Mulțumesc.
Ce naiba cauți aici?
Voiam să dorm aici, dar a apărut Eddie „Emfizem” ăsta.
- Puteai să mori. - N-ai deschis ușa.
Mi-am făcut griji, da? Bate-mă fiindcă-mi pasă!
Cred în Dumnezeu Atotputernicul, făcătorul cerului și pământului.
Și în Iisus Hristos, unicul său Fiu,
zămislit din Sfântul Duh, născut din Fecioara Maria,
care-a suferit sub Ponțiu Pilat...
A fost răstignit, a murit și s-a îngropat. A coborât în iad.
În a treia zi, s-a ridicat din morți.
Și a urcat la cer.
Ți-a lăsat asta.
Guvernul german a fost forțat să plătească supraviețuitorii pentru crime de război.
600 de dolari.
- Cum de nu i-a încasat ea? - A vrut să ți-i dea ție.
Există o poveste despre ea în lagăr care a devenit legendă.
O urma peste tot unde mergea.
Era o noapte ca oricare alta, cred.
Safta a ta așteptase căderea nopții ca să meargă la toaletă,
dar era periculos.
Când a ieșit afară, a văzut trei femei șușotind în curte,
apoi a auzit...
Nu vorbiți!
O fată mergea în fața ei, neatentă.
Tu la ce te uiți?
Fata a încremenit.
Ce cauți afară?
Gardianul s-a apropiat de ea, cu arma ridicată,
Ruth s-a băgat între ei, iar fata a putut să scape.
Ruth știa că soarta i-a fost pecetluită din cauza asta.
Așa că și-a împins fruntea în țeavă.
Un mic act de sfidare.
Dar n-a împușcat-o.
Ruth n-a aflat de ce. Dar a salvat viața fetei.
- Ai fost în lagăr cu ea. - Nu eu.
Soția mea. Soția mea e fata pe care a salvat-o.
- Ăsta da curaj. - Noi îi spunem chutzpah. Da, avea.
Bunica ta vorbea mult despre tine, Jonah.
Spunea că îi semeni mult,
doar că nu știi asta.
Lectură plăcută.
Booty, mă lași puțin? Te duci să iei sucuri?
Da. Cere și vei primi, frate.
- Ce cauți aici? - Am venit să văd ce faci.
Ai fugit ca din pușcă aseară.
Eu nu suport tortura, spre deosebire de voi.
Îmi pare rău.
„Nu cere socoteală cuiva pentru ceea ce spune la durere.”
E din Talmud.
Era mai bine „Nu cere socoteală cuiva pentru ceea ce face la durere”.
Regreți ce i s-a întâmplat lui Heinz Richter?
- Nu. - Nu?
Nu regret.
Regret că nu i-am scos eu mațele. Dar...
Cu Holstedder a fost altceva, nu?
Ar fi fost altfel dacă era vorba de ea.
Crezi că Holstedder n-are legătură cu ea? Sau cu tine?
Tot ceea ce știi despre Holocaust
e ceea ce ai citit în manualul de istorie.
Noi l-am trăit. Am supraviețuit.
Toți am dat peste un Holstedder.
Vrem să ne asigurăm că nu vom mai cunoaște unul ca Holstedder.
Îi datorez bunicii tale viața.
Unicul și cel mai mare regret al meu e...
că n-am putut s-o protejez.
Am datoria față de ea să te protejez pe tine.
Dacă vrei să mă protejezi, ar trebui să mă lași să plec.
Te rog.
Cine-i ăla?
Un prieten al bunicii. Mersi.
- Da. - Îmi faci o favoare?
Dacă vine cineva și întreabă de mine,
le poți spune că nu mai lucrez aici?
Sunt sătul de parada de vizite din partea evreilor bătrâni.
- Te rezolv, omule. - Știi ce? Sună-l pe Cheeks.
Spune-i că ne întâlnim la Coney Island. Să aducă iarbă.
- O tonă de iarbă. - Bine.
Am primit un mesaj în rețea. E vreo problemă?
Tu să-mi spui.
Colonelul mi-a zis să nu fac nimic, și toate-s calme de-atunci.
Eu ce vrei să fac?
Dacă ea crede c-am supt la țâța președintelui tot anul
și acum o să stau pe bancă tocmai pe final...
Îl avem pe Carter, porturile. Sancțiunile.
Când ești începător în jocul ăsta, ea te face să te simți de neînlocuit, nu?
Și apoi nu mai ești.
Ca Klaus Reinhart.
- Credeam că Klaus s-a sinucis. - Acum știi de ce.
Mai bine mori de mâna ta decât a ei.
Uite ce e...
Cred că ne putem ajuta reciproc.
Quid pro quo.
Da. Eu nu așa procedez.
- Ce naiba e asta? - „Ce naiba e asta?”
O mașină de cusut. E un cui, fraiere. Fumează-l.
Îți iei foițele de la Golden Man?
Golda Meir? Cine? Nu, omule.
E făcut în casă, calitatea întâi. Ca scuze.
- Scuze? Pentru ce? - Pentru că te-am lăsat singur cu ăia.
Puteai s-o iei pe coajă.
- Trebuia să mergem cu tine. Ne pare rău. - Îmi pare rău.
Scuze.
Nu-i nimic.
Vreau să uit de chestia aia, da?
Am înțeles.
- Mersi c-ai venit. - Era să n-ajung.
Grimsby mă toacă iarăși cu un caz.
Recunosc, când ne-ai cerut să verificăm pensionarii
care au murit în împrejurări misterioase, nu credeam că voi găsi ceva.
Când o spui așa, nu-mi place cum sună.
Ai avut dreptate.
În ultimul an, 11 vârstnici au fost uciși
în împrejurări suspecte, patru dintre ei erau refugiați de război.
Unul a dat colțul chiar ieri.
Gene Martin. Ucis în magazinul lui de jucării din Midtown.
- Poliția e acolo deja. - Mă duc și eu.
Bănuiam că asta vei spune.
Detectivul de caz e Parker. L-am anunțat că s-ar putea să apari.
Apreciez. Mersi.
Îmi spui despre ce e vorba? Cu refugiații ăștia de război?
Bine.
Cred că sunt naziști în America, iar cineva îi omoară.
Fir-ar să fie! Unde dracu' e?
Ești bine?
Nu se opresc din tremurat.
Fă-ți griji când se vor opri.
Trebuie să mă duc acasă, la Malika.
Stă lipită de mine mereu de când m-am despărțit de Darnell.
Doarme cu mine în fiecare seară.
Sinceră să fiu,
nu știu cine are mai multă nevoie, ea sau eu.
Ai grijă cu ea, Joe.
- Totul se învârte, omule. - Da.
- Cred că sunt beat. - Cred că erai de acum patru beri.
- Dă-te de pe mine! - Lasă-mă puțin, omule.
Sigur nu sunt Batman.
Mai degrabă Fat Man. Mă omoară spatele.
Cheeks sigur nu e Batman.
Nu știu de ce te comporți ca Robin,
când tu ai fost mereu Batman.
Faceți loc.
- Millie Morris? - Da, din câte știu. Parker?
Vrei o batistă? Cam pute înăuntru.
Nu-mi trebuie.
Cum vrei. Îți dau niște mănuși. Îmi aduci niște mănuși?
Davis zice că ar putea avea legătură cu alt caz de crimă.
Cu două. Dar e doar o teorie.
- Tot jafuri și alea? - Nu.
Bani lipsă din casă, sticlă spartă. Jucăriile luate.
- Rană înjunghiată în ceafă. - Și în ochi, cred.
E prea mică să fie făcută de cuțit.
Pariu pe o cutie de biscuiți că în ochi a fost o săgeată.
Mă întreb unde o fi săgeata acum?
Crezi că a luat-o ucigașul?
- Ucigașii. La plural. - De unde știi?
Uită-te la găvan.
Vezi cum s-a adunat sângele în colț?
Poți face asta fără să-ți răsucești brațul
doar dacă ești dreptaci. Uită-te la rana înjunghiată.
Vezi cum merge spre dreapta?
- Stângaci. - Da.
Tu de colo!
Aia e probă. Pune-o în pungă și eticheteaz-o.
- Scuze. - Stai așa. Dă-mi să văd.
- E o geacă de copii. - Parker, am deschis seiful.
- Ce e? - O medalie nazistă.
Cine crezi că e?
Astea tocmai au sosit de la MI6.
Ce cauți?
Richter avea o cheie în lucrurile lui, dar n-o găsesc, fir-ar să fie!
Asta e?
Holstedder are aceeași cheie.
Ai grijă ca arma asta să ajungă în beci.
O vom trimite autorităților, dacă e nevoie.
- Alo? - Sunt Travis.
E americanul.
Heinz Richter e mort.
Probabil a fost ucis de cel care a ucis-o pe Gretel.
Un agent FBI investighează cazul.
Ea crede că Richter a fost ucis de mai multe persoane.
„Ea”? O agentă FBI?
O negresă agentă FBI.
N-aveți grijă, dnă. O elimin eu.
Aș fi făcut-o mai devreme, dar m-au încurcat niște porci.
Cât entuziasm și încântare! Nu e nevoie, dragă băiete.
Dacă ne face probleme, avem niște prieteni vechi în FBI.
În plus, pare că ne face o favoare.
- Îi vânează pe cei vânați de noi. - Am înțeles, dnă.
Am deja o nouă pistă.
Bine. Raportează iar mâine.
Tobias, de ce te supără băiatul ăsta american?
E american.
Ce e?
Maryanne n-a raportat.
Nu s-a întors de la Holstedder.
Am găsit o legătură între ticăloșii de naziști.
Am cercetat datele MI6 despre Holstedder.
N-au fost multe. Niște înregistrări bancare,
extrase de cont, apoi am căutat și numele lui de american, Erik Folsom,
și am găsit asta.
- Lista de la Diners Club. - OK.
În fiecare joi, mergea la Fitzgerald's Eatery,
cam pe la ora 15:00, fără abatere.
Uite ce-a găsit Roxy
în gunoiul lui Richter, când a scotocit prin el.
- Ambii au fost acolo. - Poate se întâlnesc cu cineva.
Joi. Mâine este joi.
Da. Mergem și noi acolo.
Aceeași melodie pe toate cele șase benzi, dar cu versuri diferite.
Niciun fir comun pentru cuvinte. Propoziții care nu se repetă.
- Auzi ceva? - Nu.
- Un mesaj? - Nu.
Un ritm?
Știi, Murray,
ar trebui să le spunem copiilor să meargă la noi în Catskills.
Amy poate termina pregătirile de nuntă acolo.
- La loc sigur. - Nu. Ascultă, Mindy.
O vei speria. Ei nu știu cine suntem.
Nu. I-am subestimat pe ticăloșii ăia, atunci, cu copilul meu.
- Să mor dacă o fac iar! - Ascultă.
E Jonah.
- Jonah. Mă bucur să te văd. - Putem vorbi puțin?
Intră. Vrei să mănânci sau să bei ceva?
- Nu, n-am nevoie. - Bine.
- Deci... - Toți ăștia sunt copiii voștri?
Avem cinci. Trei băieți, două fete.
Doamne! Un sătuc.
- Vino! - Așază-te. Ia-ți o pernă.
Deci...
Locuim în același oraș și n-am știut.
Ca și cum safta mea ducea o altă viață, complet diferită.
Cred că voia să le țină separate ca să te protejeze.
- De ce? - De ceea ce scăpase ea.
De ceea ce a ucis-o.
De aceea nu mi-a pomenit de Meyer?
Safta a ta și Meyer au avut o relație complicată.
- Da. - Fiindcă o iubea, nu?
Nu?
Ea simțea la fel în privința lui?
Meyer i-a salvat viața.
I-a fost întotdeauna recunoscătoare.
Dar el îi amintea cu durere și de ceea ce pierduse.
Ce e? La ce te gândești, Jonah?
Toți îmi spun că semăn cu ea,
că am această putere în mine.
O motiva acel întuneric de care am citit doar în benzi desenate.
Exact.
Ruth a ales întunericul pentru ca tu să rămâi cu lumina.
Bună! Bună ziua, dle rabin. Scuze de deranj.
Agenta Morris, FBI.
- Aveți un minut? - Sigur.
Excelent. O recunoașteți pe această femeie?
Ar putea fi implicată în cazul la care lucrez.
Da. O cheamă Ruth Heidelbaum. Era enoriașa mea.
A fost ucisă acasă acum o săptămână.
Condoleanțe.
Știți cumva de ce ar fi vrut cineva să-i facă rău lui Ruth?
A fost cea mai drăguță doamnă din câte cunosc.
Ducea o viață liniștită.
Când nu era aici, stătea tot timpul cu nepotul ei.
- Nepot? - Da. Jonah.
Locul ăsta e mai expus decât toaleta din Studioul 54.
Greu de crezut că naziștii s-ar întâlni aici.
Soră?
Acolo mergeau.
O bancă?
Nu-i o simplă bancă. E Zurich International World Bank.
Fondată de Frederic Hauser,
un bancher elvețian care i-a ajutat pe naziști în război.
Dacă îi ajută și acum?
Asta ar explica cele două chei.
Pun pariu că poți deschide cu ele niște cutii de valori.
Îl sun pe Meyer. Ne întâlnim la Batcave.
O accelerăm, nimic. O încetinim, o derulăm invers, la fel.
Trebuia să-i spunem copilului adevărul despre Meyer.
Nu-i putem spune noi adevărul.
Dacă Ruth voia ca el să afle, atunci Dumnezeu ar fi...
Dumnezeu? Ce legătură are El cu asta?
Dacă ar fi existat, Ruth ar fi încă în viață.
Aaron ar fi încă în viață. Să continui?
- Lucrează pe căi tainice. - Are noimă cât o rugăciune.
- Nu mai discut iar despre asta. - Ba da, ateu tâmpit ce ești!
Și dacă ai de gând să nu spui binecuvântarea la nunta lui Amy,
atunci ai luat-o razna.
Nu te aud!
Stai puțin! Dă înapoi. Mai tare.
E codul Morse. E sub frecvența aparatului auditiv.
Codul Morse e sub versuri.
Cod Morse.
I, U, N, I, E. Iunie.
1, 7. 17 iunie. 1, 9, 7, 2. 17 iunie 1972.
Și mai e!
P, 3, 5...
Astea n-au sens.
17 iunie 1972. Ce naiba s-a întâmplat atunci?
Arăt eu a istoric?
- Hai să luăm încă o bandă. - Bine.
17 IUNIE 1972
5, 1... Șaizeci...
5 iunie 1968.
Ziua în care a fost asasinat Bobby Kennedy.
4 martie 1973. Data când au împiedicat tentativa de asasinat asupra Goldei Meir.
- 9 martie 1977. - Atacul asupra organizației B'nai B'rith.
Fiecare bandă corespunde unei tragedii.
Uite!
I, U, L...
Iulie. Unu... Treisprezece.
Unu. 1977.
E peste două săptămâni.
Doamne!
- Bună! - Dottie?
Cât mă bucur să te văd!
Îmi pare rău. Mă bucur să fiu aici.
Ce faci aici?
Păi, mi-ai spus că nu vrei să plec.
- Când ți-am spus asta? - Ce era să fac?
Să-mi abandonez ginerele aflat la nevoie?
Când el e tot ce mi-a rămas din familie?
Nu, domnule. Nu.
Nu, domnule!
Jonah. Unde-ai fost?
- Te-am sunat. Intră. - Știu. Doar că...
Am avut o perioadă nebună.
Hansel și Gretel. Știi basmul?
Doi copii germani, blonzi, cu ochi albaștri,
au întâlnit o vrăjitoare bătrână și bogată care trăia în pădure.
Copiii au zis că vrăjitoarea vrea să-i mănânce de vii.
Să le folosească sângele creștin la gătit.
Dar copiii germani au împins-o în cuptor,
au privit-o cum arde de vie și i-au furat averea.
Ăsta e finalul fericit.
Cred că vrăjitoarea era evreică.
I-au spus „vrăjitoare”,
dar au vrut să-i spună „evreică”.
Bătrâna evreică trăia în pădure,
izgonită din oraș, nu făcea rău nimănui,
iar tinerii hitleriști au ars-o de vie.
Basmele nu sunt pentru noi,
dar noi suntem cei care trebuie să lupte cu monștrii, înțelegi?
Își scriu eu un basm.
Unul nou.
Pentru tine și pentru mine.
Cum se face că nu ne mai petrecem timpul așa?
- Două cuvinte. Dennis Duncan. - Zău așa!
E adevărat.
Nu e singurul motiv, și știi asta.
Tu ai încetat să mă suni, nu invers.
Mai știi când tata ne-a dus la LBI
și am stat toată ziua la jocuri?
Atunci când te-am spulberat la Pong?
Vezi să nu! Te-am bătut rău, prostule.
Cum de era totul atât de ușor pe-atunci?
Fiindcă așa era.
La naiba! Am întârziat la muncă. Trebuie să plec.
Te deranjează dacă te însoțesc?
Doamne sfinte!
- M-ai speriat. - Îmi pare rău.
- N-am vrut. - Nu-i nimic.
Îl caut pe Jonah Heidelbaum. Știi unde îl pot găsi?
Nu știu niciun Jonah. Îmi pare rău.
Eu cred că știi.
M-am despărțit de el. De Dennis.
- E de bun-simț. - Ești un bădăran!
- Unde e Jonah? - OK.
Eu sunt Jonah.
Serios? Amuzant. Nu arăți a jidan.
Ce e?
Păi, sunt.
Un jidan de Circle K,
mâncător de covrigi, îmi place Toucan Sam, sunt un neisprăvit de evreu. Ăsta sunt.
Cum vrei tu.
Jonah, așteaptă-mă!
La naiba!
Trezește-te!
Cheamă ajutor!
Futu-i! Nu!
VÂNĂTORII
Sunt eu.
Se apropie tot mai mult.
Subtitrarea: Dan Butuza
redactor Anca Tach