- Alo? - Millie Morris?
Cine e?
- Du-te să vezi ce e în fața ușii. - Cine naiba ești?
Crăciun fericit!
CRED CĂ TE-AR PUTEA INTERESA. LE-AM LUAT DE LA MEYER OFFERMAN. TIC-TAC!
VÂNĂTORII
- Le spunem și celorlalți? - Nu.
Merită să știe ce s-a întâmplat aici.
Vor afla când voi considera eu că trebuie.
Nu mai devreme.
O să salvăm tot. Întoarce-te la treabă.
Încă una, safta. Te rog! Spune-mi-o pe cea cu tine și Saba.
- Iarăși, kindeleh? - Te rog!
Bine. Dar, apoi, la culcare.
Vorbesc serios, Jonah.
A fost odată ca niciodată o prințesă.
Îi plăcea să râdă și să înoate cu sora ei, Chava.
Într-o zi, a venit un lup înfricoșător, le-a prins pe ea și pe sora ei
și le-a dus la fortăreața lui din pădure.
Le-a ținut acolo multă vreme.
Râsul le pierise, la fel și zâmbetul,
iar mâncarea nu ajungea la toți.
Pe rând, toți ceilalți prizonieri au fost luați de armata Regelui-Lup,
chiar și sora prințesei, până ce n-a mai rămas decât ea.
După ce a rămas singură,
lupul a încercat să-i câștige inima făcându-i cadouri.
Dar ea le refuza pe toate.
Se simțea tot mai tristă și mai singură.
Într-o zi, au apărut ajutoarele zânei bune.
Lupul s-a înfricoșat atât de tare,
încât a fugit și nimeni nu l-a mai văzut de-atunci.
Apoi, ea l-a văzut, un cavaler verde neînfricat
care era căpetenia, regele ajutoarelor zânei bune.
- Saba! - Așa e, Jonah.
A tămăduit-o și i-a făgăduit s-o apere,
apoi a dus-o pe un tărâm unde Regele-Lup nu mergea.
Ea știa că el o iubește și că-l iubește și ea.
- El e în Rai cu mami? - Da.
Iar eu am rămas aici cu cel mai frumos cadou primit vreodată.
- Eu. - Exact!
Scumpul ei băiețel, Jonah. Sfârșit.
Acum, e vremea să dormi.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Safta a ta avea un colier evreiesc și ți-a zis că i l-a dat bunicul tău.
DEP. PENTRU VETERANI
Meyer i l-a dat ca să i-o tragă. Asta nu arată că ți-e bunic.
Toată viața mi s-a spus că tipul ăsta e bunicul meu.
Numele lui nu apare pe certificatul mamei.
E spațiu gol, iar Mindy...
Mi-a spus că safta și Meyer au avut o relație „complicată”.
Ce e mai complicat decât s-o lași pe una gravidă și să pleci?
Fă-mi o favoare. Nu te mai smiorcăi ca un cercetaș junior
în tabăra de copii și sună-l odată.
Avem un căcat más grande pe farfuria noastră, hombre.
În genul Ziua Apocalipsei.
Să intrăm și să vedem ce putem găsi.
Dacă Fantoma a lucrat în armată cu numele de Timothy Randall,
dosarul lui e aici.
Și nu suna pe nimeni.
Stai pe curul tău în dubă și ține motorul pornit.
- Plăcut, da. Sunt șoferul. - Ba nu.
Ești ăla care așteaptă în mașină ca să n-o fure cineva.
N-aș fi putut ridica sancțiunile fără dvs., dle președinte.
Biff ascunde ceva. Sunt sigură.
O aveți pe cea de la The Post.
Dacă Biff ascunde ceva, ea va ști. Poate afla orice.
Sun-o!
Trebuie să mănânce, nu?
De ce? Oricum o să moară.
Dar trebuie să rămână în viață ca să sufere. Tu ai spus-o.
Așa e.
O să moară în chinuri.
O să plătească pentru ce i-a făcut lui Aaron.
Cum?
Nu mă face să regret...
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Ești un om bun.
Să n-aud un cuvânt!
Știu cine sunteți. Familia Markowitz.
Pe fiul vostru îl chema Aaron? I-ai dat drumul.
N-ai făcut ce i-ai promis.
Mori!
Mori odată!
Mindy!
Evreii au dat în dușmani
cu lovitura sabiei,
cu măcel și distrugeri.
- Și-au făcut hatârul... - Nu!
- Nu! Te rog! - ...cu cei care-i urau!
Fiul tău. Ne privește.
Știe că ești o criminală. Un monstru!
Fosta mea soție n-a mai adus copiii.
Nu mai voiau să-și audă tatăl urlând la trei dimineața.
Atunci am știut că am nevoie de ajutor. M-am dus să fac terapie...
Îmi place s-o frec în grup, dar căcatul ăsta mă adoarme.
Arhiva e la capătul holului. Așteaptă momentul potrivit.
Dacă mai aștept, vom saluta în curând cu Sieg Heil în fața Reichsführerului.
- Cine urmează? - Eu.
- Ce te-a adus aici? - Ce ne-a adus pe toți aici?
Sufăr, sergent. Nu pot dormi.
Nu-mi ies gălbejiții din cap.
Aproape că mi-e dor.
E o chestie bolnavă?
- Știm cu toții ce simți. Nu-i așa? - Da.
Vreau să simt că trăiesc iar.
Ca atunci când m-am furișat prin câmpul de mine din Khe Sanh.
Sau când am văzut salva de napalm de pe vârful de deal din Hue.
Și tăcerea care a urmat.
Știți cum o numim? O numim
„spirala morții”.
- Stai așa. Am mai auzit asta. - Așteaptă-ți rândul.
Toți am mai auzit-o. E din Spirala morții 2.
- Așa e. - Da.
Sincer, nu credeam că l-a văzut cineva. Nu la noi în țară, cel puțin.
- Sunt Lonny Flash. - Ți se pare o glumă?
Studiez un rol, n-am vrut să vă jignesc. Lee Strasberg ar fi făcut la fel.
Ieși dracului de-aici!
Nu există tăcere după lovitura cu napalm.
Doar urlete.
Toți care-au văzut-o știu că așa e.
Patrulam pe lângă Mekong când a început să se tragă în noi.
Numai gălbejiți pe linia copacilor. M-am pierdut de pluton.
Ceilalți s-au retras și s-a ordonat foc cu napalm.
Când fumul s-a risipit, am văzut o fetiță
de vreo șase ani,
arsă,
cu brațele întinse, implorându-ne s-o luăm.
Am vrut s-o ajut. Dar pielea ei mi se lua pe mână.
Mi-am dat seama mai târziu că nu voia s-o iau cu mine.
Voia să-i curm suferința. Atât.
Mersi. Ești între oameni acum, omule.
ARHIVĂ
Doamne!
- Ai găsit ceva despre Operațiunea Agrafa? - Intră! Ia loc.
Încerc să caut, dar va dura.
Dacă sursa ta spune adevărul, nimeni nu va vrea să vorbească
despre mușamalizarea celei mai mari conspirații din istoria națiunii.
Nu mai avem nevoie de ei.
Albul ăla ursuz e Heinz Richter, creatorul de jucării.
- Cineva l-a filat. - Da.
Toate astea au apărut la ușa mea cu un bilet care spune
că au fost luate de la Offerman de-acasă.
Nu există expeditor? Să le trimitem Bunilor Samariteni un coș cu fructe.
- E real, șefule. - Judecătorului o să-i placă.
Asta vrei, nu? Un mandat pentru Meyer Offerman
pe baza acestor informații care au apărut prin magie la ușa ta.
Acuzația de crimă nu ține, dar mai sunt documente ca astea acolo.
Dacă nu putem face guvernul să recunoască,
poate reușim cu Offerman.
Trebuie să intru la el în casă, găsesc dosarele, apoi dau totul pe față.
Nu poți intra legal la el în casă.
Bine.
Asta nu înseamnă că nu poți să intri la el în casă.
Te obișnuiești să fii jenată de conștiința ta.
Cei mai buni agenți fac ce trebuie.
Conform dosarului,
Timothy Randall trăiește cu o femeie pe nume Una Randall.
Dacă e adevărat, crezi că vom găsi un tip
poreclit Fantoma, care se ascunde într-o suburbie de albi
și trage bășini puturoase în fotoliul lui nenorocit?
Eichmann n-a stat la vreo vilă în Argentina.
Când l-au găsit, lucra într-o fabrică și locuia într-o colibă.
La naiba! Iese cineva!
Da, pare fata lui, Una. Are spre 60 de ani, blondă.
Poate e fiica lui.
- Hai să găsim Fantoma! - Da.
Eu nu merg primul.
Sfinte Sisoe!
Ce naiba-i asta?
Nu arată ca el.
Dieter spunea că lucrează la ceva uriaș. Arme biologice la Edgewood.
Poate tipul era cobai.
În spatele urechilor.
Jumătate din văduvele de pe Rodeo au dungile astea.
Chirurgie plastică.
Nouă degete.
Nu e cobaiul Fantomei. E chiar el.
Operațiile estetice ar fi trebuit să-l facă să dispară.
Ți-a plăcut? Ai înotat?
Îți place lacul?
Nu mișca! Stai pe loc!
- Calmează-te. - Nu mișca!
- Nu ne face rău! - Lonny! Joe!
- Îl sperii! - Nu mai mișca! Oprește-te!
- Ce e? - La naiba!
- Avea un copil în brațe! - Ce mama naibii?
La naiba!
Biff Simpson. Josie Parker, Washington Post. Scriu un articol
despre ridicarea sancțiunilor.
- Va fi pe prima pagină. - Ne vedem mai târziu.
Acum...
Dra Parker, nu?
Urma să mă întrebi despre o bucată stelară din legislație.
Voiam să vă întreb ce legătură aveți cu Schidler Corp,
corporația sud-americană.
Ați participat la ultimele lor trei tabere corporatiste.
Ați și vorbit la ultima.
Da, i-am convins să facă afaceri cu noi.
Să creeze locuri de muncă.
Mă impresionează patriotismul dvs.
Dar întreb: ce vă iese de aici?
Legea era pe moarte.
Sursa mea îmi spune că v-ați forțat colegii.
Nu m-aș încrede în sursa dvs.
Juanita e un subiect delicat. Îi poate afecta credibilitatea.
Totuși,
vă aveți bine cu compania care profită cel mai mult după ridicarea sancțiunilor.
N-am fost bună la latină, dar, dacă sap puțin,
aș putea găsi un quid pro quo.
Nu vei găsi. Și n-am nevoie de stres.
Juanita ține de trecut.
Uită de asta și îți obțin acces la Biroul Oval.
Vei fi pe prima pagină în fiecare zi.
Totuși, Carter îți va da un șut în cur imediat după ce apare articolul.
Asta... n-o să-ți aducă nimic bun.
Îngroapă povestea!
- Îl simt aici. - Pe cine?
Pe Aaron. Simt că ne privește.
Dacă ne vede, Murray, ce-o fi crezând?
Omul ăla ni l-a luat. Omul ăla...
ni l-a luat pe fiul nostru frumos.
Și îl voi ucide.
Deci, răzbunarea e pentru Aaron?
Sau pentru noi?
Orice vom face, vom face împreună.
Da.
Am luat ce-am putut.
Avea altă față. Cu cicatrici de la operație.
Dar vă spun că era el.
Fantoma și-a schimbat înfățișarea ca să nu fie recunoscut.
Jonah a găsit o cutie muzicală lângă radioul Fantomei
cu o melodie ciudată asemănătoare cu cea de la Holstedder.
Am găsit soluția.
Notele muzicale sunt la fel ca la cântecul de leagăn,
dar ritmul este diferit.
Zece ani de pian cu Nettie Zuckerman.
E în polimetru. De aceea am găsit cutia muzicală lângă radio.
Cântecul de leagăn e în trei pătrimi, iar cutia în patru pătrimi.
Dacă le cânți împreună, sună fals.
Fiecare a patra măsură a cântecului de leagăn se aliniază cu melodia.
Da, n-am fost bun la do-re-mi, deci poți să-mi traduci?
Cutia muzicală reprezintă cheia înțelegerii codului.
Murray zicea de codul Morse de după date e fără noimă,
dar, dacă suntem atenți doar la părțile din cod
unde se suprapun măsurile, obținem asta.
Coordonate.
Așa. Dacă coordonatele sunt corecte,
țintele se află în Buchanan
și exact lângă Gara Centrală.
Am trimis mostra de sânge unui prietene de la Columbia.
Analiza va dura câteva zile, dar crede că Joe ar putea avea dreptate.
E posibil să avem de-a face cu o armă biologică.
Dacă-i așa, până și o cantitate mică într-o zonă aglomerată...
Dacă va fi în seara asta, avem nevoie de Murray și Mindy.
Și de Roxy.
- Nu. - Joe!
- N-o amesteca și pe ea. - Joe, du-te după ea. Haide!
Hai!
O fi terminat-o ea cu vânătoarea, dar vânătoarea n-a terminat cu ea.
- Nu-i așa? - Da.
Așteaptă!
De ce...
- De ce nu apari în poveste? - Ce poveste?
Mi-o spunea safta când eram mic. Cum a supraviețuit războiului,
cum l-a întâlnit pe bunicul. De tine nu se pomenește.
Ăsta era. Tipul ăsta.
Da.
- Nathaniel Heidelbaum. - Da.
Nu? Unul dintre soldații din lagăr.
A fost bun cu ea. Și cu noi.
A fost.
- Nu era bunicul meu, nu? - Nu.
Nu!
Asta fiindcă ești tu.
Am dreptate?
Da.
- Eu sunt. - De ce?
Ce anume?
De ce n-a vrut să știu cine e bunicul?
De ce a fost mai bine ca eu să nu știu de el? De ce m-a mințit?
Nu. Nu te-a mințit.
A mințit pentru tine. E altceva.
Te proteja.
O minciună poate fi ceva egoist.
- Uneori, spunem... - Domnule...
- Ce e? - Au venit de la FBI.
- Lăsați armele jos! - Încetați!
Vă rog.
Acum... cu ce vă pot ajuta?
Am mandat de percheziție.
Ce?
Împrăștiați-vă, sus la etaj. Tu vii cu mine.
Unde dă asta?
La stânga. Aici.
Cum v-am spus, nimic interesant.
Aici a fost un incendiu. Unul recent.
Da, de la o lampă cu petrol.
A căzut și totul a luat foc.
Dar neglijența nu e infracțiune, nu-i așa, agent Morris?
Sunteți arestat pentru uciderea lui Heinz Richter.
Aveți dreptul să tăceți... Va fi folosit împotriva dvs...
- Jonah, te rog. - Nu-l puteți aresta.
Dacă nu vă permiteți, vi se va da unul din oficiu.
- Cum să fie legal așa ceva? - Scuză-ne, Jonah.
E o mizerie!
Ți-am spus să nu mai fiu deranjată.
O ziaristă, Josie Parker de la Washington Post.
În legătură cu Biff Simpson.
Fă-mi legătura.
- Katarina Löw. - Josie Parker de la The Post.
- Scriu un articol despre Simpson. - Înțeleg.
Nu. În cazul ăsta, declarația mea oficială este că Biff Simpson e un patriot.
Îi suntem recunoscători și suntem mândri că ne este prieten.
Atâta am de spus. Mulțumesc.
862.
Da, avem o problemă. Reformulez. Simpson are o problemă.
Cine sunteți? De ce mă aflu aici?
Cine naiba sunteți?
Numele tău...
Numele tău este Moritz Ehrlich.
Comandantul care sorta nou-veniții la Auschwitz-Birkenau
în dimineața zilei de 18 martie 1943.
Ți-ai îndreptat Lugerul spre un băiat.
- L-ai împușcat de aproape. - Nu!
L-ai smuls din brațele tatălui său și l-ai omorât.
Acel băiat... era fiul nostru.
Nu eu i-am făcut asta copilului vostru.
Am văzut...
cu ochii mei.
Ochii mei.
Am fost martor.
- Spune-mi că-ți amintești. - Nu. N-am fost eu.
Îl chema
Aaron Ephraim Markowitz.
Îi plăcea să călărească cu verii lui din Lublin.
Și acuarelele.
Îi plăceau acuarelele. Și muzica. Muzica Klezmer.
Citea, adora cititul. Mai ales poveștile...
Poveștile cu cele șapte minuni ale lumii. Le adora.
Știai asta când ai apăsat pe trăgaci?
A fost o ființă umană cu speranțe,
visuri și iubire în suflet.
Și tu nici măcar nu-ți amintești că ai tras.
- Nu. Nu e adevărat! - Nu! Mindy!
Nu merită. Nu merită să ne cunoască durerea.
N-o merită.
Termină-l odată, Murray! Termină-l!
Așteaptă! Nu trage!
Mi-am amintit acum. Te rog.
A fost un băiat cu păr castaniu,
o față de înger și o mică cicatrice pe bărbie.
- Trage, Murray! - Îmi amintesc.
Nu l-am putut lua.
Patru gardieni au încercat, dar nu ne-ai lăsat.
L-ai ținut multă vreme după ce a murit.
Murray.
Nu.
Te rog!
Murray, te rog!
Oprește-te! Nu trebuie să faci asta.
Mindy! Murray!
E cineva? Deschideți!
- Sunt Jonah. - Așteaptă. Ai grijă.
- Cu grijă. - Mindy! Murray! Deschideți.
- Ai grijă. - Ce e?
FBI-ul l-a luat pe Meyer. Cineva a încercat să dea foc Arcei.
- Se întâmplă. Deseară. - Mai încet.
- Ia-o de la început. - Am găsit codul.
Naziștii, da?
O să folosească o armă biologică în oraș, deseară.
- Îmi iau sculele. - Trebuie să plecăm.
Da.
Ce faci, Rox?
Bună. Nu credeam că e așa mică.
Scumpo, du-te înăuntru. Vine și mama imediat, bine?
Ce cauți aici, Joe? Ți-am spus clar că am renunțat.
Au o armă biologică, Rox. Asta puneau la cale.
Radiourile, cărțile roșii.
- Meyer mi-a cerut să... - Joe! Nu mă întorc.
Nu-ți cer s-o faci.
Am venit să-ți spun că va fi în seara asta.
Ia-ți fetița și pleacă din oraș.
Joe!
Mulțumesc.
La început, părea că Gretel Fischer a alunecat în cabina de duș.
Dar am dedus că a fost gazată.
Și fratele ei, Hans.
Mort în accident de mașină, după ce i-au fost smulși dinții.
Apoi, vine rândul lui Heinz Richter.
Treabă de amatori, parcă ar fi fost făcută de un adolescent.
Tu l-ai învățat? I-ai arătat ce înseamnă crima?
Lasă-l pe băiat în pace.
De ce? Tu l-ai adus. L-ai scăpat de închisoare, l-ai luat la tine.
Cred că l-ai învățat și cum să ucidă.
Jonah voia să se răzbune pe moartea bunicii lui,
iar tu i-ai arătat cum, nu-i așa?
Dosarul de angajată al lui Gretel Fischer.
Nu spune că nu-s ale tale. Laboratorul a analizat amprentele.
- Asta? - Nu e ceva întâmplător.
Să lăsăm fleacurile și să ajungem la evenimentul principal.
De dragul carierei tale, îți sugerez să-mi dai drumul.
Ca să nu mori în închisoare, îți sugerez să vorbești.
Dacă aș fi făcut ceea ce sugerezi...
Ai făcut.
Cine crezi că-mi sunt dușmanii?
Exact.
Dacă, prin absurd, ei ar fi dușmanii mei,
n-ar vrea ca tu să obții aceste documente?
Mă poți ține aici, ca acum, în timp ce naziștii își fac de cap.
Când l-ai interogat pe băiat la mine acasă,
i-ai spus că încă poate să aleagă ceea ce e bine.
- Da. - Iar tu?
Crezi că alegi ceea ce e bine acum?
Da, așa cred. Nu eu sunt cea încătușată.
Dottie?
N-o să-ți vină să crezi ce zi am avut.
De ce atunci când o femeie face treaba unui bărbat,
trebuie să ne scoată ochii?
Dottie! Nu!
Ia de-aici! La mutră!
Ia de-aici!
De-aici!
GARA CENTRALĂ
Îți spun doar că e FBI. Ar trebui să ne îngrijorăm.
- Meyer a trecut prin altele mai rele. - Îți spun că e FBI.
Da, mie-mi spui.
Ai un mod ciudat de a-ți arăta recunoștința. Mă asculți?
Mă auzi, bastardule? Meyer te-a luat la el când ți-a fost greu.
Mai bine mai târziu decât niciodată. Nu-mi spune că nu știai de el și safta.
Ai încercat să-mi spui când am fost la tine.
Și-a părăsit femeia pe care o iubea.
A lăsat-o să-și crească singură copilul.
Când copilul a murit și m-am născut eu, tot n-a venit.
Ne-am chinuit, am suferit, și tot n-a venit.
Deci, scuze că nu țopăi de fericire că mi-am cunoscut bunicul.
Dă-l naibii!
Nu te-ai gândit că poate asta și-a dorit? Ca Meyer să nu vină?
Ai impresia că l-ai citit pe Meyer din cap până-n picioare,
dar pe un om nu-l cunoști așa ușor.
Purtăm măști pentru a ne proteja reciproc.
- Ticălosul! - Ce?
Tipul care l-a ucis pe Booty. Merge spre tren.
- Lonny, îl vezi? - Unde? Nu...
- Metroul, la naiba! - Așteaptă!
Astea sunt coordonatele? O fabrică?
Ce să faci cu un virus la o uzină electrică?
Haide să aflăm!
CENTRU - BROOKLYN
Trenul spre centru. Mă întreb unde se duce.
Țineți ușa!
Una avea o geantă ca asta acasă la Fantoma.
Ești sigur?
Hei!
- La naiba! Hai! - Așteaptă!
Fir-ar să fie!
Îl pierdem. Ce naiba facem?
Lonny, frumușel mustăcios!
Unde e geanta? Unde?
Doar nu m-ai adus aici să mă acuzi de crimele alea, nu?
- De ce altceva? - Fiindcă te-ai rătăcit.
Faci paradă cu mine, te dai în spectacol.
Cătușele. De efect.
Mă obligi să spun prostii
care să-l facă pe șeful tău, aflat în spatele oglinzii,
să te ia, în sfârșit, în serios.
Nu-i așa, agent Morris?
Dosarul INS al lui Gretel Fischer.
Urma de agrafă din colț arată că a fost prins de un alt dosar.
Cel cu rufele ei murdare, brodate cu svastică.
Iar tu știai. Nu-i așa?
Amândoi știm că în America se află naziști.
I-am găsit luând urma cadavrelor lăsate de tine și îți promit
că n-o să mai ai destule zile să-i omori
pe toți cei care mai sunt
și beau bere sau spun glume slabe. Vorbim de ceva mult mai grav
decât niște babalâci din suburbii. Urma asta de agrafă dovedește
că guvernul ni i-a făcut vecini pe naziști.
Construiesc un caz și vreau să mă ajuți.
- Spune-mi cum i-ai găsit. - Ai dreptate.
E mai grav decât îți poți imagina.
Sunt aici. Printre noi.
Comunică între ei.
Și au în plan să atace New Yorkul.
- Deseară. - Deseară?
Deseară!
De aceea trebuie să-mi dai drumul. Trebuie să-mi dai drumul acum.
- Deseară? - Acum!
Nu e deloc convenabil. O să fie și bau-bau acolo?
Credeam că o să vezi imaginea de ansamblu.
Da.
Poate o noapte în arest o să-ți deschidă ochii.
- Nu uita un lucru. - Ce?
Sângele care va curge în seara asta va fi pe mâinile tale. Pe mâinile tale!
Nu!
- N-o atinge. - Eu am găsit-o primul.
- Ascultă... - Ce faci?
- Vrei bani? Zece dolari? - Uită-te aici! Valea!
Rahat!
Ești nebun? Nu scoți banii din buzunar în metrou.
Rahat! Poate avem noroc
și nu va fi...
Ba da, e o bombă.
PAZĂ SUBSTAȚIA SUD BUCHANAN
Jos arma!
Cine naiba ești? Ce fraieri!
Nu ne va opri nimeni. Nici jidanii, nici japonezii.
Nimeni. Munca Tatălui nu va fi zădărnicită.
Shalom, nenorocito!
Nu-mi mulțumești cu o îmbrățișare?
Avem fire false și fire în plus.
Ce înseamnă asta?
Dacă tai firul greșit, facem Paștele cu morții.
Bine.
Ai zis că Fantoma lucra la arme biologice, nu?
E o chestie obișnuită...
Un exploziv.
Băiete, fă-mi o favoare, da?
Scoate toți oamenii din vagon...
- ...și du-i în spatele trenului. - Stai! Și tu?
O să dezamorsez bomba și o să fiu un erou, asta voi face.
- Dă-o naibii! - Nu „dă-o naibii”. Nu.
Voi fi triumfător, voi primi târfe. Tu vei pleca.
- Nu, n-o fac. - Ascultă-mă bine! Mă auzi?
Ia-i pe toți de aici! Scoate-i din vagon, auzi?
- Nu! Nu te părăsesc. - E pentru Aaron.
Pleacă!
- Du-te! - Atenție!
Haideți! Să mergem! Nu vă iau... Nu!
Pe aici. Nu vă fur banii. Mergeți!
Mișcați-vă, altfel vă zbor creierii! Nu vă opriți!
Ieșiți de-aici!
- Tu ești Lonny Flash! - Aparențele înșală, amice.
Am zis să vă mișcați! Hai!
Mulțumescu-ți, Doamne!
Poți vedea...
- Ce vei face? - Îl las aici. Va vorbi, până la urmă.
- Ce naiba faceți? - Ce dracu'?
Ce se întâmplă? Știți prea bine. Dați-mi drumul!
- Nu se poate! - Dați-vă la o parte!
Gloanțe pe Marte, nu? Un film subestimat.
Nu e curent în tot orașul.
Compania mea așteptă transportul ăsta de săptămâni bune.
Trebuie să anulez totul.
- Protocol de urgență. - Nu plec fără el.
Stați până revine curentul.
Ajutați-i s-o mute!
Nu-i lăsați fără documente.
Încărcătura trebuie verificată și inspectată de către vameși.
Sper că ți-ai adus sac de dormit.
15 milioane. Atât îți vor cere la proces.
Fiecare zi de întârziere mă va costa 345.000 de dolari profit,
o nimica toată față de costurile celor 64 de clienți pe care-i avem.
La cine crezi că-i voi trimite când vor veni după bani?
N-am adus sac de dormit, fiindcă o să plec
cu nenorocita mea de încărcătură!
Ați încărcat camioanele?
Sunt gata de plecare.
Să-i dăm drumul!
Puneți ecusoanele și veți trece fără probleme.
Nu opriți, orice ar fi.
Subtitrarea: Dan Butuza
Redactor Anca Tach