- Nu este curent în niciun cartier. - Poliția cere ajutoare.
- Unde? - Unde?
Uită-te pe fereastră! Peste tot!
Ieșiți naibii și faceți ordine pe străzi!
- Ce naiba se întâmplă? - Ți-am spus, tâmpito!
Ți-am spus! Sângele de pe străzi va fi pe mâinile tale.
Nu ajunge să-mi spui! Vreau dovezi!
Dovezi? Uite!
A venit urgia. Nu ajunge? Du-te naibii!
Ascultă-mă! O să-ți spun tot ce știu despre Al Patrulea Reich,
- ...dar scoate-mi cătușele. - Nu. Ești un criminal.
- Nu sunt criminal. Sunt un mântuitor. - Ești un ucigaș.
Nu înțelegi? Sunt un mântuitor. Privește crucea asta.
Ești o femeie dedicată Domnului, da?
- Da? - Da.
Bine.
Întunericul a fost urgia a noua.
Ți-au spus măicuțele care a fost a zecea și ultima?
- Moartea primului născut. - Moartea a milioane.
Moartea a milioane.
Dacă vrei s-o împiedici, trebuie să plecăm acum.
O fac doar azi.
La miezul nopții, încep să te vânez. Dă-mi mâinile.
Să mă vânezi?
Vino aici!
E vina ta!
VÂNĂTORII
Cum naiba știm dacă putem avea încredere în ea?
Dacă află cineva, mă așteaptă cel puțin 25 de ani în pârnaie
cu nenorociții de voi, artiști de duzină!
- Ajunge! - Meyer.
Au aruncat în aer o uzină electrică.
Au devastat orașul. Avem nevoie de resursele ei.
- Unde sunt Jonah și Murray? - Ne-am rătăcit unul de altul.
Iar Murray nu va mai participa la maratonul din New York.
Eu sunt bine, mulțumesc. Vă simt îngrijorarea.
- Nu. - Jonah.
Îmi pare rău.
Nu.
Doamne!
Azi, stăm și noi în întuneric,
căci Murray ne-a fost lumină.
Nu e un secret că, în urgia Holocaustului,
Murray s-a întors de la Dumnezeu, a întrebat: „Cum să existe Dumnezeu?”
Răspunsul este, ca o ironie, chiar Murray.
Un bărbat ca el este cea mai mare dovadă că există Dumnezeu.
A venit în biroul meu anul trecut, fără ca Mindy să știe,
și, ca un ultim cadou dăruit soției sale, mi-a zis:
„Rabinule, când o să mor sătul de cicăleala ei,
„Vreau o înmormântare în sinagogă. Cu rit evreiesc.
„Nu fiindcă cred în El, ci fiindcă cred în ea.”
Mindy.
Te iubesc.
...m-a privit.
Deci...
Spitalele din zonă n-au internat pacienți cu infecții virale sau intoxicații.
Nimic. Bombele n-au fost cu viruși.
Poliția pune exploziile pe seama unei defecțiuni electrice la metrou.
- Deci... - Fără viruși, fără victime în masă.
- N-are nicio noimă. - Poate că Murray i-a oprit.
Or fi vrut să întrerupă curentul,
să arunce în aer trenul și să ucidă cu sutele, dar noi i-am oprit.
N-am oprit nici pe naiba.
Au zis că Fantoma a construit o bombă mai puternică decât bomba atomică.
Are dreptate. Sângele Fantomei este cea mai bună pistă a noastră.
Vorbesc cu Patricia. Ne întâlnim la Meyer.
Jonah.
- Respiră, Jonah. - Nu vreau să respir!
Nu vreau să respir!
- Vreau să urlu! - Da.
- Dacă aș urla... - Da.
Safta, Murray, Booty, toți trei au ceva în comun.
Știi ce? Eu, eu i-am ucis. Înțelegi cum mă simt?
- Da. - Simt că ard.
Că am luat foc. Vreau să explodez.
Am ezitat.
Booty a murit, doamna aia mi-a scăpat.
Atunci de ce i-ai arătat milă acelui monstru?
- De ce n-ai împușcat femeia... - Am ezitat.
...cu copilul în brațe?
- Am ezitat. - De ce n-ai făcut-o?
- Jonah, spune-mi, de ce? - Sunt un terminat.
Am făcut ce era corect. Asta ar fi vrut și ea.
Așa e.
- Ai dreptate. - Dar ei câștigă mereu.
Câștigă mereu. De ce fac ei regulile?
De ce ăia buni trebuie să facă mereu ce e corect?
Nu trebuie. Cine ți-a băgat asta în cap?
Toată viața ta
ți-au plăcut benzile desenate, cruciații și eroii.
Eroii făcuți din cerneală. Nu sânge.
Făcuți din hârtie, nu din carne. Închipuiri, dorințe.
Minciuni, Jonah. Sunt minciuni.
Porți în tine o patimă ce trebuie dezlănțuită.
Acum poți să afli ce înseamnă să fii erou în lumea reală.
Dar trebuie să-ți spun ceva.
Motivul pentru care n-am fost vrednic de safta a ta.
Într-o noapte, Lupul a venit la mine în odaie.
M-a smuls din vis și m-a târât în pădure.
Ai de ales.
Poți alege...
să ucizi acest nevinovat
sau...
eu o ucid pe Ruth, aici pe loc.
Nu, Meyer...
Nu-l lăsa să câștige.
Lasă-l să mă ucidă.
Asta vreau. Te rog.
Ucide-mă!
E alegerea mea.
Pe cine alegi?
Alege-mă pe mine. Împușcă-mă, Meyer.
Meyer, nu!
Următorul!
A fost doar începutul.
Câți? Câți crezi că valorează?
Nu, Meyer!
Alege-mă pe mine!
Poate că e o poveste care nu trebuie spusă astăzi.
Azi e ziua lui Murray. Va veni și vremea poveștii.
Merită să aștepte.
Dle Simpson?
Sunt ofițer Maldonado de la poliția Chevy Chase.
Cineva ne-a sunat să venim la dvs.
Dle Simpson? Sunteți în regulă?
Dle Simpson?
La naiba!
- Doar una, da? - Pot să iau două?
Roxy? Trebuie să vii înapoi.
Mai mult ca oricând.
- Murray a eliminat bomba, Meyer. - Nu.
Se pregătește ceva mult mai rău.
N-o poți salva pe ea
decât dacă salvezi lumea, draga mea.
De ce domnul acela ți-a spus să salvezi lumea?
- E nebun. - Mami, ești o supereroină?
Sunt o negresă în America, scumpo.
N-am de-a face cu supereroii.
Haide!
Cu 2.000 de tone până la sfârșitul săptămânii,
estimăm 12 milioane de victime până la sfârșitul lunii.
Vom lovi fiecare oraș de aici până la Los Angeles.
Pe vremea mea, șase milioane de victime erau motiv de sărbătoare. Minunat!
Iar soluția a fost adusă aici neatinsă datorită ție.
Încântător, dragule.
Dar ție ți-au scăpat șobolanii bătrânului jidan.
Ocupă-te de viermele care i-a scăpat americanului.
Ia-l cu tine.
Când un câine face pe covor, trebuie să-i bagi fața în propriul căcat.
SEDIUL CDC
Aș recunoaște oriunde tocurile astea de curvă.
- Nu ne spuneau călugărițele să fim caste? - Ce nu e bine?
Nimic. Tocmai asta e.
- Cel puțin la prima vedere. - Imposibil.
- Trebuie să-l cultivi iar. - Așa am făcut.
E infectat, dar cu o tulpină pe care n-am mai văzut-o.
Aproape invizibilă. Fără simptome, fără indicații.
Dar la șase săptămâni după expunere,
se răspândește brusc în corp ca ciuma.
Afli doar când e prea târziu.
La așa secvență de replicare, nu există antidot.
- Mamă! - E inconștientă de câteva ore.
Am venit cât de repede... Șchiopătezi?
Niște hoți m-au împins și am căzut pe strada 114. Sunt bine.
Am găsit o embolie.
O monitorizăm îndeaproape și îi administrăm anticoagulante.
Mulțumesc.
Am fost la înmormântarea unui supraviețuitor din lagărele naziste.
Ne-au povestit că el și soția lui
au fost prizonieri în lagăre diferite, separați vreme de ani de zile.
Exista o poartă
pe unde treceau prizonierii zi de zi,
iar bărbatul culegea o păpădie,
o buruiană sau ce găsea,
și o lega de gardul din sârmă ghimpată,
pentru ca soția lui s-o vadă când trecea pe acolo.
Cu toată groaza și moartea din jur,
el voia totuși să-i spună că totul va fi bine.
Voia să-i spună că o iubește. Am și eu acest sentiment, știi?
Te-am sunat
fiindcă
voiam să-ți spun...
- Eu... - Drăguț din partea ta că ai venit.
- Am întârziat la vizită. - Stai și roagă-te cu noi.
Pentru Viola.
Dumnezeule Atotputernic și Etern,
Tu ești tămăduirea celor care cred în Tine.
Ne rugăm pentru Viola, roaba ta bolnavă, și Îți cerem să fii milostiv cu ea.
În numele lui Hristos, Domnul nostru. Amin.
Vă las să stați cu ea.
- Bună! - Sunt alături de tine oricând, Viola.
Vrei apă? Cum te simți, mamă?
Sunt bine, scumpo.
Nu vii cu zilele și, brusc, vrei să știi cum se simte?
Încetează, Lou! Du-te la cantină și calmează-te.
- Îmi pare rău că n-am venit mai curând. - E în regulă.
Maria s-a asigurat că sunt pe mâini bune.
Era ocupată cu pacienții ei.
Melinda.
Sistemul meu nervos cedează, dar vederea mi-a rămas bună.
Știu cum îți bate inima mai bine decât tine.
Nu știu de ce te-ai agitat...
Dumnezeu mi-e martor, știu când te face să iubești.
A avut grijă de mine, Millie. A avut grijă de mine pentru tine.
Și dacă ceea ce cred eu că se întâmplă între tine și Maria chiar se întâmplă...
Mamă...
Iar Dumnezeu nu vede asta cu ochi buni.
Iubirea e cadoul Lui cel mai mare,
o comoară de care nu trebuie să te desparți.
Nu-i da cu piciorul!
Nu-i da cu piciorul.
Mamă!
Copila mea.
Te înțeleg.
Așa e!
Curentul a revenit peste tot în Big Apple.
Te urăște.
Știai că există 2.500 de specii de efemeride?
Da, dle.
Sunt unice fiindcă viața lor durează o singură zi.
Naștere, maturizare.
Bâzâie, dansează, bâzâie, fac sex.
După 24 de ore, și-au îndeplinit scopul.
Apoi fac un lucru demn.
- Cad moarte. - Ce vrei să spui?
Insectele astea de jidani nu vor să moară.
La cum vorbești despre evreii ăștia,
pare că îți excită puțulica.
Poate de aceea nu i-ai ucis când ai avut ocazia, americanule.
Pune-ți capul pe umărul meu
Ține-mă în brațe, iubito
Îmi faci o favoare? Deschide torpedoul.
De la unul dintre frații tăi. M-au implorat.
A fost atât de dulce.
Crezi că eu sunt ăla slab?
Că sunt bolnav și handicapat?
Dacă erați buni și puri,
cum se face că familiile voastre n-au înțeles?
Sunteți buni la ticăloșii, dar americanii vă întrec.
Hitler avea 1,75 m. Eu am 1,75 și un pic.
Pune-ți capul pe umărul meu
Ține-mă în brațe, iubito
Ține-mă strâns
Arată-mi că mă iubești și tu
Adu-ți buzele lângă ale mele, scumpo
Îmi dai un sărut?
Fără Noapte de Cristal, vagoane, lagăre, crematorii.
Acum, doar niște celule fabricate.
De ce nu le-au pus în bombe?
Fiindcă nu se ia prin aer. E un patogen, o otravă.
Trebuie consumată, ingerată.
Pat zicea că, dacă vrei să infectezi tot Manhattanul,
îți trebuie butoaie întregi.
Metroul...
Explozia. Au venit toți polițiștii de la secțiile din apropiere
și până în centrul Manhattanului, lăsând podurile deschise.
Și?
Nu sunt fabrici în Manhattan, deci a trebuit s-o transporte.
Nu cumva au încercat să...
Dacă au creat o diversiune ca să transporte otrava?
Orașul era blocat.
- Au închis podurile și tunelele. - Dar porturile?
Da.
Știu, dar am o explicație.
Nu știu ce să mai fac. Te rog.
Trebuie să mă ajuți. 21825.
Mersi. Ne vedem acolo.
Schidler Corporation. Administratorul a zis că a fost ultima navă sosită
înainte de pana de curent. O companie argentiniană din alimentație.
Am luat tot ce am găsit. Impozite, rapoarte financiare.
Au cinci proprietăți pe coasta estică. Sediul lor e aici.
Schidler Corp a făcut o donație generoasă Omului-Rachetă.
- E în consiliul lor de administrație. - Omul-Rachetă?
Omul-Rachetă e Wernher von Braun. Un nazist specialist în rachete.
Un geniu, gâsca mea cu ouăle de aur.
A folosit mii de sclavi evrei la construirea rachetelor V2 în Germania.
Rachetele au ucis mii de britanici,
și 20.000 de prizonieri au murit în fabrica lui.
După război, a fost recrutat de NASA.
Munca lui la Saturn V a dus la misiunea Apollo 11,
care a propulsat SUA până pe lună.
A apărut pe coperta revistei Time și în emisiuni TV la Disney.
America l-a adorat.
Cum adică Von Braun a fost gâsca ta cu ouăle de aur?
A murit luna trecută. Cancer la pancreas.
Era o comoară națională prea valoroasă ca să-l anihilăm.
Wernher von Braun e legat de o corporație care are legături cu naziștii
și el moare cu o lună înainte ca naziștii să dea atacul.
- Convenabil, nu? - Crezi că Omul-Rachetă e viu?
Posibil.
Wiesenthal îl urmărea pe Von Braun de ani buni.
Dacă cineva știe unde îl putem găsi, el e acela.
Cine e Wiesenthal?
Simon Wiesenthal. Cel mai vestit vânător de naziști.
Nu ne e tocmai admirator.
SEDIUL SIMON WIESENTHAL
- Meyerleh. - Simon.
În sfârșit, văd și eu gașca ta veselă la lumina zilei.
Credeam că vânezi doar naziști, Simon. De ce ai pază?
Ne-ați furat cândva două dosare.
Viktor Frondheim and Wilhelm Zuchs.
Avem menirea de a ne consacra unei cauze mai mari.
Vânătoarea de naziști e prima noastră preocupare,
dar profesia asta e practicată de îngeri, prietene.
Îngerii nu-și pătează aripile cu sânge.
Probabil, vremea îngerilor a trecut.
- Îi ucideți cu sânge rece. - Ai dreptate.
Asta fac evreii?
Mă întrebi cine sunt evreii. Moise, Estera, Iuda.
Strămoșii noștri care au luptat pentru dreptul la existență.
Asta facem.
Ceea ce nu e evreu, și nici nu va mai fi,
este să permiți acestor ucigași să lovească din nou.
Dacă urmăm calea ta, Simon, evreii vor fi eradicați
fără să aibă măcar ocazia să riposteze.
Meyer, dacă urmăm calea ta și ne compromitem moral
și ca oameni, evreii se vor eradica pe sine.
Vom înceta să mai fim evrei. Vom deveni alte creaturi.
Monștri, probabil.
Simon, ne putem contrazice toată ziua. Am venit pentru o favoare.
- Vreau tot ce știi despre Von Braun. - Acum ești spiritist?
Păi, e mort.
A murit? I-ai văzut cadavrul?
Am auzit povești urâte despre alții mai importanți ca Wernher.
- Alergi după cai verzi pe pereți. - Haide! Ce vreți?
Ce vreți? Dacă e mort, ne agităm degeaba.
Ne împiedică să-i facem felul altuia.
Vă puteți întoarce la treaba dvs. de erou. Asta vreți?
Ești nepotul lui Ruth?
Îi întinezi amintirea alegând asta.
Bine.
Vă dau ce îmi cereți. Vă trimit la vânătoarea voastră închipuită.
Cu o condiție. Să nu mai veniți la mine niciodată.
Da? Cu niciun motiv.
S-a făcut, frate.
Meyer.
Nu uita, înainte de căderea nopții, eram niște oameni care ascultau muzică,
ne jucam cu copiii noștri, le spuneam povești.
Dar am fost aleși, Meyer. Așa să știi.
Uneori îmi doresc să nu fi fost așa, dar am fost aleși.
Poate că asta e încercarea supremă trimisă de Dumnezeu.
Nu sclavia din Egipt, Roma sau pogromurile. Nici măcar Holocaustul.
Poate cea mai mare încercare e aceea de a alege ce vom face acum.
Meyer, nu uita cine am fost. Nu uita cine suntem.
Mulțumesc. Pentru informații.
Haideți!
Te descurci singură aici, mamă?
Da, draga mea. Sunt bine, poți să pleci.
Nu uita să porți puloverul.
- E iulie, mamă. - Știu.
Dar, azi, suflă aerul condiționat peste tot.
- Bine. - O știi pe Carol Smolinsky.
A fost la cinema să vadă Herbie merge la Monte Carlo.
- A făcut pneumonie. - O să port puloverul, mamă.
- Da? - Da. Ești fată cuminte.
- Ești bine? - Da. Dar tu?
- Eu? - Da.
Sunt bine. Du-te!
- Da. - Bine.
Mamă, te iubesc.
Știi, Irene Schlosstein nu putea să-și țină gura.
Și cum plângea! Parcă-și jelea soțul.
Hymie Herschel a împuțit tot apartamentul.
Era de așteptat.
A venit nesuferita de Eileen Shekenstein,
dar, știi,
m-a salutat politicos, contează și asta cât de cât.
Da, așa e.
- Da? - Da.
Rabinul...
- Spune-mi de rabin. Ce? - A ținut o slujbă frumoasă.
Știi care e avantajul c-am explodat în bucăți?
- N-a trebuit să particip la asta. - Te rog!
- Ești mare șmecher. - Unele lucruri, Mindeleh, sunt eterne.
Cine-o să repare chiuveta?
Chemi pe cineva.
Cine-o să schimbe becurile?
Îi rogi pe băieți.
Cine o să mă ia în brațe noaptea?
Cine o să mai bombăne când voi trage un vânticel,
cine-o să-mi maseze tălpile...
Cine-o să mai știe poveștile
care mi-au făcut ridurile astea?
Cine va avea grijă de mine?
Eu. Întotdeauna.
- Ești cu el? - Da.
- Cum arată? - Așa cum îl știi.
Da?
- E în siguranță? - Da.
- E fericit? - Da.
E el însuși?
Da, el.
Ne iartă pentru cele întâmplate
și pentru că am trăit fără el?
Da, ne iartă.
Dar îi e dor de tine. Îi e dor.
De mirosul tău, de cornulețele tale.
De felul în care îl sărutai,
chiar dacă se prefăcea că doarme.
Vrei să-l vezi?
- Murray. - Da. Vino!
- Murray! - Vino.
- Să-l văd? - Vino!
- Unde e? - Vei vedea.
- Aaron? Vino aici! - Aaron!
Mi-e dor de tine, mamă.
Băiatul meu. Mi-e dor de tine.
Tu ai făcut toate astea?
Ca tu și tata să vă simțiți ca acasă când veți sosi.
E frumos. Atât de frumos!
Vrei să faci și tu, mamă?
N-aș îndrăzni.
Orice-aș face, n-ar fi la fel de frumos,
fiindcă, acum mulți ani,
am făcut deja cel mai frumos lucru din lume.
Mindeleh, trebuie să plecăm.
Spune „da”, înainte să fie prea târziu.
Mindy, n-a venit vremea să stai aici cu noi. Încă nu.
Aaron.
Aaron, ia-ți la revedere de la mama ta.
- Da. - E timpul. Vino!
Aaron?
Du-te. Haide!
Da? Haide!
Nu-ți face griji pentru el.
O să am grijă de el. Nu-i voi da drumul niciodată.
Știu.
Niciodată nu i-ai dat drumul.
Și el va avea grijă de tine o vreme, până ne vom revedea.
Da.
Încă ceva.
Aaron vrea să ai milă de Moritz.
Asta e dorința lui.
Ai un înger păzitor, Moritz.
Un înger, îți spun.
Meriți ceva mult mai rău.
PĂDUREA CALIFORNIEI DE NORD
Ai furat de la Wiesenthal. Dosarele despre Lup. Ce-ai găsit?
Nu prea mult. Safta a ta a luat dosarele.
Voia să afle mai multe despre Lup.
Ce a spus Wiesenthal despre ea...
Sunt prostii, nu? Nu întinez nimic.
- O onorez. - Desigur.
Ai spus-o și tu. Vânătoarea e a evreilor.
Strămoșii noștri au făcut-o și ei. Au luptat pentru existența lor.
- Și-au ucis dușmanii. - Bineînțeles.
Câți ai omorât în noaptea aia?
Unsprezece.
Unsprezece suflete nevinovate.
În acel moment, am ales. Să apăr femeia pe care o iubesc.
Făcând asta, am devenit o altă ființă.
M-a costat totul.
Dar m-a făcut bărbatul care trebuia să fiu.
În întuneric, am putut proteja lumina.
Am devenit noapte pentru ca ziua să aibă viață.
Ăsta e semnul unui erou, Jonah.
Nu acela care face ce e bine,
ci acela care face ce trebuie.
Salut, Wernher!
Salut!
- Ce mai faci? - Nu vreau probleme.
Dă-i un scaun Omului-Rachetă.
Deci, Wernher,
chiar crezi că aterizarea aia pe lună a meritat
viețile a milioane de oameni?
Știința pe care am creat-o a dus la apariția unor mari invenții,
a dus la inovații în medicină, longevitate și pace în lume.
Munca mea a adus mereu progres și pace.
Taci dracu'! Destul!
Le-am auzit pe toate. „Nu mi-am dat seama ce făceam.”
„Urmam ordinele. Îmi pare rău pentru ce-am făcut.”
„Credeam că vom face o lume mai bună.” Le-am auzit pe toate. Motive, scuze.
Ai făcut lucruri oribile. Ai robit sute de oameni.
Ai ucis mii de oameni cu armele tale.
Apoi, ai venit în SUA. Ai dus o viață de vedetă,
ai băut cocteiluri, ai făcut gargară antisemită la Disney.
Nu mai vrem scuze. Ne-am săturat.
Lasă tâmpeniile și răspunde.
Ce știi despre Al Patrulea Reich?
- Ce? - Ce? Al Patrulea Reich.
Ce naiba știi despre Al Patrulea Reich?
- Nu înțeleg. - Nu face pe prostul.
- Ce știi? - Jur!
Jur.
Schidler Corp a apărut la știrile despre legea comerțului cu sud-americanii.
Era implicat și un tip Biff Simpson, subsecretarul de stat.
Și, ce să vezi, a spălat putina.
Suspectul principal în două crime.
Tipul cu familia ucisă la grătar?
Toți, în afară de el. Nu doar atât, a fost ucisă și o femeie, Helen Kirsch.
Supraviețuitoare din lagărele naziste.
Deci, unde îl găsesc pe Biff aici?
Nu te-am văzut de mult, amice.
Wernher, trebuie să ne spui tot ce știi.
Altfel, vei lumina mai puternic decât toate stelele cerului.
Ce este Al Patrulea Reich?
Nu știu.
Stai puțin, Joe. Lasă-l pe băiat.
E pentru lumină.
Ce este Al Patrulea Reich?
- Nu înțeleg. - Ce este Al Patrulea Reich?
Bine.
Ce este Al Patrulea Reich?
Spune ce știi.
- Spune naibii ce știi! - Opriți-vă! Vă rog!
Vă spun!
N-am știut că se va ajunge aici.
Am fost de acord deoarece ea a promis că nu vor fi probleme cu banii.
Al Patrulea Reich finanțează proiecte la care ăia de la NASA nici nu visează.
Marte, galaxii îndepărtate, găuri negre.
A zis că, dac-o ajut să cucerească lumea, voi putea cuceri stelele.
- Ea? - Colonelul.
- Colonelul? - Nu-i știu numele real.
N-am vrut să fac rău nimănui. Voiam doar să ajung pe lună.
Voiam stelele.
Așa că i-am ajutat s-o facă.
Soluția.
Patogenul, nu? Unde vor să-l elibereze?
- Unde naiba îl vor elibera? - Pretutindeni. E peste tot.
În mâncare, băutură, medicamente. E o creație nouă.
O nouă armă.
Un înlocuitor alimentar care, în curând, va fi în toate magazinele din America.
În orașele de pe continent.
Monohidrat de glucopiranoză.
Sirop de porumb.
- Îți place? - Ce faci?
Spune ce știi! Minte! Spune tot!
- Jur. - Tot ce știi! Spune!
- Spune! - Ajunge!
- Spune! - Meyer.
Destul, Jonah. Meyer, oprește-l! Am obținut ceea ce voiam.
Nu spune adevărul. Haide!
Te prăjim. Nu vrei să vorbești?
- Meyer, oprește-l! - Întrerupe!
- Ce naiba te-a apucat? - Ce-am făcut?
Întoarce-te la mașină. Acum!
Ajutați-mă!
Nu!
Vă place zăhărelul? Vă plac dulciurile?
Vă plac dulciurile delicioase? Atunci, luați siropul de porumb.
Mamă, ce e siropul de porumb?
„Ce e siropul de porumb?”, veți întreba. E un înlocuitor al zahărului.
Mai ieftin, mai sănătos și, cel mai important,
mai dulce decât orice vis nebunesc.
Prostii americane. Mâncarea rea vă strică dinții, frate.
De ce am venit în țara asta de proști?
De la Schidler Corp.
Siropul e delicios Siropul e dulce
Siropul e sănătos Ce delicatesă!
Mai ieftin decât zahărul Atât de distractiv
Siropul de porumb Are răspuns la toate
Subtitrarea: Dan Butuza
redactor Anca Tach