Meyer!
La naiba!
Meyer!
Meyer, sunt aici.
Meyer.
Meyer, trezește-te.
VÂNĂTORII
Astea, șase la 49 de cenți.
Astea, cinci la un dolar. E prea scump.
Te-ai aștepta să fie mai ieftine.
CU UN AN ÎN URMĂ
Cinci la un dolar? Ai lua zece.
Mai bine fac o plăcintă.
Le încerc pe astea.
Hai să mergem!
Trebuie să plecăm.
Cumpăra pepeni la piață
de parcă ar face parte din lumea asta.
O să dau telefoanele necesare.
O să-mi anunț contactele.
O să iau legătura și cu primarul.
Spui că nu ți-a răspuns la telefon?
Da.
Îți garantez că, dacă-l sun eu,
o să-mi răspundă.
N-aș fi venit dacă aș fi avut la cine să apelez.
Mă bucur că ești aici.
Au trecut 30 de ani.
E destinul.
Am citit în ziare despre tine de-a lungul anilor.
Iar acum, când sunt cu tine în încăperea asta uriașă...
E mai mare decât apartamentul nostru de pe strada Bolsli, nu?
E mai mare,
dar mai pustie.
Una dintre ororile războiului
este cum îți amintești de unii.
Eu, una,
mi-am pierdut toate fotografiile cu tata și mama.
Au ajuns mici amintiri acum.
Bărbia lui, genele ei.
Un pistrui.
De la mama mea
țin minte doar un pistrui.
Dar pe tine...
Pe tine n-am putut să te uit,
și, totuși, arăți...
Arăți altfel decât te știam.
Suntem bătrâni, Ruth.
Așa e.
Obosiți.
Adevărat.
Ne-am schimbat.
Ce chestie!
Arată-mi, te rog.
Scrisul meu urât.
Da, scrisul tău urât.
Trece dincolo de cerneală
și dincolo de piele, Meyer.
M-am gândit adesea la ziua asta
fiindcă aveam multe lucruri să-ți spun.
Atât de multe.
Am luat autobuzul, am trecut prin atâtea cartiere,
toți anii ăștia.
Acum sunt aici,
și mi-e foarte greu să...
Am simțit multă tristețe când ai plecat
din cauza lucrului pe care acea creatură te-a pus să-l faci.
Dar... doar o scrisoare și un colier?
De ce nu ți-ai împărtășit durerea cu mine?
Am vrut, dar...
Dacă am fi purtat împreună povara,
nu știu, dar ar fi părut mai grea.
Când s-a născut Naomi, fiica noastră frumoasă,
toată tristețea din mine s-a transformat în furie.
A fost fata ta.
Cum ai putut să pleci?
Și eu am trecut prin război, Meyer.
De ce m-ai lăsat s-o cresc singură?
Ruth, te rog.
Când a murit,
toată lumina s-a stins în mine.
În curând, n-am mai simțit nimic.
Pentru ce? Ce mai era de simțit?
Știai că fiica noastră a murit? Știai?
Știam.
Atunci, de ce n-ai venit după mine?
Fiindcă știi bine ce-am făcut.
Da, știu ce-ai făcut ca să-mi salvezi viața.
Știu ce ai făcut.
Când fiica noastră a murit,
în viața mea a apărut iar lumina.
Fiul ei, Jonah.
Și am simțit din nou.
Am simțit că, odată cu acest băiețel, totul urma să fie bine.
Vorbesc de nepotul tău.
Din păcate, seamănă cu tine.
Nu la ochi sau la păr, dar are acea lumină.
Acea lumină pe care o aveai și tu cândva.
Și n-o să-i las s-o stingă.
Nici pe bărbatul din piață, nici pe alții.
Nu cum ți-au făcut ție.
Îl voi proteja mereu.
Nu știu de ce ți-am spus toate astea.
Nu mai zic nimic.
Atunci, vom sta aici, tăcuți,
în liniște și...
Ce zici?
Ce mare e camera asta!
Mare și pustie.
Ce chestie, Meyer!
Ce chestie!
Meyer.
Meyer...
Hei!
Zboară naibii de pe un pod și nu moare.
Uită-te la tine.
Ce faci? Ești bine?
N-am chef de vizitatori, da?
Vizitatori? Bine, vizitatori.
Sunt nepotul tău. Ce tot vorbești...
- E bine. - OK. Bine.
O să plec.
Mă duc.
Eu...
Ce e?
Credeam
că tu ai fost.
Ce vrei să spui?
Harriet e prea...
impulsivă.
Iar Lonny e prea tâmpit.
Joe e prea bântuit.
Roxy, prea idealistă.
Iar Mindy...
Mindy e prea hărțuită.
Tu trebuia să fii.
E dreptul tău din naștere.
Dreptul și moștenirea
de a face ce trebuie.
De a conduce
Vânătoarea.
De a o conduce.
Nu înțeleg. Am greșit cu ceva?
Ce-am greșit?
Trebuia să-l ucizi, Jonah.
Ai avut ocazia.
Să-l ucid?
Millie a fost acolo. A fost de față.
- La un metru de mine. - Justificări.
- E la închisoare acum. - Jonah...
...băiat frumos!
Credeam că semeni cu mine.
Dar acum știu.
Ești un puști.
Un simplu puști.
- Nu-i așa. - Ba da.
Pot face ce trebuie.
Pot fi liderul Vânătorii. Pot fi tot ceea ce trebuie.
- Pot. - Dar n-ai făcut-o.
Când a fost nevoie, n-ai făcut-o.
De unde să fi știut?
- Am fost mereu... - Cuvintele sunt neînsemnate.
Faptele sunt uriașe.
Meyer, ascultă-mă!
Cuvintele sunt neînsemnate, faptele sunt uriașe.
- Ai putea să... - Vreau să rămân singur.
- Dar... - Vreau să rămân singur.
Du-te.
Vreau să mă odihnesc.
Al Patrulea Reich, Operațiunea Agrafa...
ai reușit să dai foc unei fabrici plină de naziști
înainte ca ei să apuce să pună virusul în siropul de porumb.
Așa e.
Din cauză că voi, albi nenorociți, i-ați adus aici pe naziștii ăștia,
sugându-le sculele cât au traversat oceanul.
Văd că ai o limbă cam ascuțită.
Mulțumesc. Nu e la fel de lungă ca ale voastre, domnilor.
Treaba e, scumpo, că n-ai dovezi.
Tot ce ai e o fabrică arsă din temelii
și uciderea unui puști din cartier la un magazin de reviste.
Restul sunt vorbe.
Agentul Grimsby va garanta pentru ele.
Agentul Grimsby s-a pensionat în dimineața asta, draga mea.
Și-a luat bagajul și a părăsit orașul.
Și, ce să vezi, încercăm să dăm de el, dar nu reușim deloc.
Mersi c-ai venit, agent Morris.
Îți mulțumim pentru perspectiva ta asupra evenimentelor.
Și vrem să nu spui nimănui.
Asemenea speculații nebunești vor face, până la urmă, rău, nu bine,
celor implicați.
Îmi pare rău, mamă.
Mama lui Booty mănâncă din nou.
Așa zice mama.
A mâncat prima felie de plăcintă de când l-au arestat pe nenorocitul ăla.
Tot e ceva.
Puteam naibii să-l ucid.
Puteam să-l ucid când...
Când am avut ocazia și...
N-am profitat.
Meyer nici nu mă putea privi.
Nu se uita deloc înspre mine.
A zis că practic sunt un laș.
Așa au spus și de Omul-Păianjen.
Și de Jean Grey.
Și de Dick Grayson.
Până ce l-au ucis pe Marele Rău.
Și le-au arătat ce pot.
La naiba! Mama o să mă omoare.
I-am spus că la nouă sunt gata.
Te sun eu, da?
- Bine. - Ești OK?
Da, ne vedem.
Dosarele despre Lup? Ce-ai găsit în ele?
Nu prea multe.
Safta a ta a luat dosarele.
Ce ciudat!
Portocaliu.
Portocaliul e culoarea
gălbenelelor.
A tigrului bengalez.
Halloween.
Frunze de toamnă scorojite.
Plăcintă cu dovleac.
La budiști,
culoarea iluminării.
Nivelul de sus al perfecțiunii.
La hinduși,
culoarea pelerinilor sfinți.
Iar în Anglia elisabetană,
rezervată doar nobililor.
Deci,
Bufonule Negru,
ce cauți la curtea mea?
Am venit să-ți fac o ofertă.
Indulgență pentru uciderea băiatului de la magazinul de reviste
dacă depui mărturie despre Al Patrulea Reich.
Ți-au închis gura, nu-i așa?
Deci...
sunt singura ta șansă
de a-ți dovedi povestea.
Doamne!
Dar, vezi tu...
N-o să-i spun unei târfe negre mongoloide
niciun cuvințel.
Tu pierzi.
Millie...
Mă bucur nespus
că nu te-am ucis la magazinul de jucării.
Fiindcă, într-o bună zi,
când mă voi scălda în sângele iubitei tale, Maria,
și, când cuțitul,
același cuțit cu care o voi fi tranșat-o, va fi la gâtul tău,
o să-ți dai seama
că trebuia să-l lași pe băiat să mă omoare ieri.
Doamne!
Sper să nu uit aparatul foto,
fiindcă expresia feței tale
mi-o voi dori în albumul de amintiri.
Unde naiba e dosarul? Haide!
Haide! Fir-ar!
Orice despre Lup.
Lupul.
Am auzit că aliații sunt aproape.
IANUARIE 1945
Apoi, au venit. Îngerii verzi.
Pentru prima dată după ani de zile,
am gustat libertatea.
Și, după ce în acea noapte a sacrificat totul pentru mine,
l-am văzut din nou.
Meyer!
- Meyer. - Ruth.
Meyer al meu.
O mână de oase.
Apoi, l-am văzut.
Monstrul, golemul.
Lupul,
arestat, în sfârșit, de sovietici.
Ne-am refăcut luni de zile în tabăra pentru persoane strămutate,
în timp ce naziștii putrezeau în celulele din lagăr.
Acolo era și iubirea mea.
Un om al luminii,
acum în întuneric.
Ce e?
Avea același coșmar în fiecare noapte.
Merg spre celula lui din lagăr,
îl trag după mine în pădure,
îl pun pe Lup în genunchi și...
Și...
Spun rugăciunea Kaddish pentru el.
De ce?
De ce te mai ostenești să te rogi pentru el?
De ce îi arăți milă monstrului ăluia?
Trebuie să mă rog pentru el
înainte să-l ucid.
Pentru monștrii care se află printre noi
merită să te rogi cel mai mult.
Apoi, îl ucid.
Îl iau din lumea asta,
ca să ajungă neant,
shum da-var.
La ani de zile după ce Meyer a plecat în acel fatidic patru noiembrie,
am făcut un jurământ pe viață.
Voi găsi Lupul
și voi face dreptate.
E o problemă de suflet.
„O problemă de suflet.”
Haide, mănâncă asta.
Vindecă toate durerile fizice și toate problemele sufletului.
Notează asta în cartea ta de bucate.
SUPĂ DE PUI
Doamne!
Orice despre Lup.
Unde ești? Hai!
WILHELM ZUCHS
Zuchs.
FORȚELE ALIATE RAPORT DE ARESTARE A INAMICULUI
OCUPAȚIA CIVILĂ CHIRURG-ȘEF
Stat de plată SS.
Zuchs.
„A evadat la 4 noiembrie 1945.”
1945.
„Dispărut.”
Dispărut.
Evadat în noiembrie.
Și-a transferat bunurile către Friedrich Mann.
Nume fals.
Friedrich Mann.
Nume fals.
Friedrich Mann.
Zuchs.
Friedrich Mann.
Lupul.
A creat o nouă identitate.
Un nume fals.
Friedrich Mann.
DR. HOLWORTHY, KRANTZ & MANN DERMATOLOGIE ȘI CHIRURGIE ESTETICĂ
FIȘĂ DE PROGRAMARE RUTH HEIDELBAUM
L-ai găsit,
nu-i așa?
Nu-i așa?
Ce nume doriți să punem pe pașaport?
Cum ți se pare...
Boris Frodski?
Dar ăsta e numele meu.
N-am voie să las urme, camarade.
Ce faci, agent Morris?
Cine naiba ești?
Elizabeth Handelman, din Cogres.
Din Congres?
Am biroul mai mare decât cutia asta de pantofi.
Manhattan nu mai e ce-a fost, nu?
Ar trebui să vii în Brooklyn.
Ce cauți aici?
Am auzit despre declarația ta
privind așa-zișii naziști aflați printre noi.
Dacă îmi spui să-mi țin gura, ai bătut drumul degeaba.
Vreau să-ți spun că te-am auzit.
Știu totul despre Operațiunea Agrafa.
Și despre agentul Grimsby.
Știu de naziștii care trăiesc în SUA.
Sunt o evreică în Congres,
o instituție făcută pentru cei albi cu sânge albastru.
Multă vreme am căutat o cale să-i aduc în fața justiției,
iar căutarea mea a luat sfârșit.
N-am intenționat să vânez naziști,
urmăream un criminal.
Sunt oameni în aceste instituții
care au ajutat și au favorizat criminali de război.
- Asta e lupta mea. - Vei pierde.
Îți ofer o altă cale.
O echipă care să găsească și să pună sub acuzare naziștii din SUA și din lume.
Discret, nimeni nu va ști,
cu excepția ta, a mea, și a unei echipe alese de tine.
S-ar potrivi, nu?
O negresă și o evreică,
coșmarul naziștilor.
Hunter Smith la dr. Mann.
Ai mare grijă, tinere.
Dacă babele din Upper West Side află că am un copil aici,
o să-și înfigă colții de porțelan în tine și o să-ți sugă sângele.
Deci...
cu ce te pot ajuta?
Bănuiesc că nu vrei o operație la burtă sau lifting facial.
Eu...
Recent, am avut un accident și...
Nu vreau să rămână cicatrici.
Hai să ne uităm.
Haide, ia loc!
- Aici? - Da.
Mână de expert.
N-ar trebui să rămână cicatrici.
Mă voi asigura eu de asta.
Mă pricep la îndepărtat cicatrici.
Nu-ți face griji.
Bine.
Începem.
Să vedem.
O să simți o mică înțepătură.
Gata?
Și din nou.
Și din nou. Încă una.
Gata. Da?
Simți?
- Da, puțin. - Bine.
Așa.
Sunteți german?
Da, acolo m-am născut.
Și familia mea e germană.
Ați fost acolo în război?
Da, am fost.
Dr. Mann, dna Worth e pregătită.
Am terminat.
Deci...
Nu vor fi cicatrici.
Asistenta mea te va conduce.
Sunteți din Smolensk?
De ce-ați renunțat la cea mai bună țară din lume și ați plecat în America?
Călătorie de afaceri.
URSS
Ce e?
- Ce e? - Am ceva...
Am ceva pentru tine. Da?
- Ce? - Uite.
„Cuvintele sunt neînsemnate, faptele sunt uriașe”, da?
- Da? - Ce...
Ce vrei să spui, Jonah?
Ce?
- Ce? - L-am găsit.
- Pe cine? - L-am găsit.
Lupul.
Doamne!
El e.
Haide!
L-am găsit!
E al tău, Saba.
Numai al tău.
Poftim.
Treizeci de ani am visat asta.
Și am implorat pentru acest moment.
Treizeci de ani.
Fața asta,
ochii ăștia,
mâinile astea.
Salut, Wilhelm.
Nu vrei să auzi ce are de zis gunoiul ăsta?
Ce poate să mai spună?
Ce cuvinte să mai spună care să aibă vreun înțeles?
Ce ai făcut,
cine ai fost...
Treizeci de ani...
În tot acest timp...
În tot acest timp am crezut că tu ești întunericul.
Un întuneric pe care-l simți
așa cum l-a simțit Dumnezeu.
Întunericul pe care-l vezi,
așa cum l-au văzut egiptenii.
Iar acum vei deveni
ceea ce ți-a fost predestinat.
Neant.
Tu ești!
Da.
Da, Wilhelm.
Eu sunt.
N-ai spus-o.
Ce anume?
Rugăciunea Kaddish.
Înainte să-l ucizi, n-ai spus-o.
O bestie ca asta
merită rugăciune, Jonah? Nu.
Nicio rugăciune pentru el.
„Pentru monștrii
care se află printre noi merită să te rogi cel mai mult.”
Monștri, rugăciuni?
Unde scrie asta? În revistele tale?
Tu
ai spus-o. Tu.
- Eu? - Aveai același coșmar în fiecare noapte.
I-ai spus bunicii.
În scrisorile ei.
Trebuia să te rogi pentru el înainte să-l ucizi.
Tu ai spus-o.
Desigur, dar...
Ce? Nu-ți amintești?
Jonah...
Același coșmar. Cum de nu-ți amintești?
Ei bine,
a fost demult, kindeleh.
Când ești bătrân...
e mai greu cu memoria.
Nu.
Rugăciunea. De ce n-a știut de rugăciune?
- L-a căutat. - Dar Wilhelm Zuchs?
Instrumentele cu care acest chirurg
vindeca soldații...
Le folosea să mă sfâșie.
Mână de expert.
A evadat pe 4 noiembrie.
- Nu cunoști omul... - Lupul.
Purtăm măști.
„Zuchs. Evadat la 4 noiembrie.”
Pe 4 noiembrie l-am văzut ultima dată pe Meyer.
- Zuchs. - Tu ești!
De ce n-a știut de rugăciune?
Rugăciunea.
Ce e?
Tu ești.
Tu ești?
Poftim?
Tu ești Wilhelm Zuchs. Tu ești...
Lupul.
Credeam că avem timp destul.
Ce?
Ne mai trebuia timp.
Cum?
Cum de...
Ce naiba ai făcut? Spune-mi!
Spune-mi, ce-ai făcut?
Sovieticii au cucerit tabăra
și urma să mă spânzure.
Am reușit să scap din celulă,
dar îmi trebuiau documente,
așa că...
M-am furișat în cortul...
În cortul celui pe care-l știam mai bine ca oricine...
L-ai ucis?
Asta urma să zici? L-ai ucis.
Spune!
L-am ucis.
În locul în care dormea.
L-am dus în pădure.
Apoi,
l-am îngropat acolo.
Și? Ai plecat, pur și simplu?
I-ai luat documentele și ai plecat?
I-am lăsat bunicii tale colierul lui,
i-am scris un bilet,
semnat Meyer,
că nu mai pot fi cu ea
din cauză că fusese de față când am omorât 11 oameni.
Și...
Nu...
- Ce? - Ai tatuajul.
Cicatricea.
Eu mi-am făcut-o.
Cu un cuțitaș și cerneală.
Singur?
Am ajuns la Berlin,
dar, pe străzi,
un supraviețuitor m-a recunoscut. A început să urle.
Am fugit, dar am știut că...
Numele Meyer nu avea să fie îndeajuns.
Trebuia să fac altceva.
Trebuia să devin
el.
Am mers la un chirurg SS,
care, din întâmplare,
e bărbatul mort de lângă noi.
I-am transferat lui toate economiile,
iar el mi-a făcut o mască
pe care o vezi tu astăzi.
Și ai...
Ai venit în America drept Meyer Offerman?
Tot ce mi-ai spus...
Tot ce-ai spus, fiecare poveste, fiecare lecție...
Au fost adevărate, Jonah.
Dar sunt ale lui! El trebuia să le spună, nu tu.
Păi...
Nu sunt ale tale.
Am fost acolo. Am văzut.
N-a fost destul că... Nu te apropia!
L-ai torturat, l-ai pus să ucidă, apoi l-ai omorât?
I-ai luat inima, sufletul, sângele? Pe mine? Pe safta?
- E un joc pentru tine? - N-a fost un joc.
Treizeci de ani am trăit ca evreu.
Am privit ca un evreu, am gândit ca un evreu.
Într-un târziu, m-am trezit din coma urii,
și am văzut răul pe care-l făcusem bunicilor tăi.
Am înțeles că sunt personajul rău din propria mea poveste.
Nu-ți mai revii din asta.
Vrei milă de la mine?
Nu-mi pasă prin ce-ai trecut.
- Ești un nenorocit de nazist. - Nu.
- Cum să nu fii nazist? - N-am fost niciodată nazist,
orice s-ar zice.
Reichul nu mă interesa.
Crezi că-mi păsa de ideologia lor?
Atunci, de ce ai făcut-o?
Eram chirurg!
Și mi-au dat puterea
de a le conduce laboratorul.
Iar, cu puterea pe care mi-au dat-o...
Puterea aduce răul, iar răul m-a devorat.
Ai văzut cât rău ai făcut. Și totuși, ai continuat.
Ți-ai jucat rolul.
- Ți-a plăcut. - Nu mi-a plăcut.
Ți-a plăcut toată mizeria asta.
Habar n-ai cât chin am îndurat să fiu Meyer.
Chin?
Am avut o mamă, un tată.
Eram și eu om.
A trebuit să ucid persoana care eram și să devin Meyer.
Să trăiești ca un rege a fost un chin?
Ai construit toate astea cu numele lui?
Nu le plănuisem.
Toate astea.
Am venit în America.
Organizația evreilor m-a adus aici.
- M-a angajat într-o fabrică. - Fabrică?
Chirurg în fabrică.
Nu puteam fi chirurg, Jonah.
Nu le puteam spune cine sunt de fapt.
Ar fi contrazis toate minciunile spuse.
M-am dedicat întregii credințe evreiești.
Am învățat ebraica, m-am dus la sinagogă,
am citit Tora. Am făcut totul, știi?
- Am devenit evreu. - Nu ești evreu!
Nu.
Acum un an,
cineva mi-a bătut la ușă.
Era safta a ta.
A intrat în cameră.
Desigur,
credea că sunt Meyer.
Mi-a arătat lumina
și a inspirat Vânătoarea.
Din acel moment,
ea mi-a fost mântuitoare.
Fiindcă mi-a dat ocazia
să fac, în sfârșit, ceea ce e bine.
Să cresc
puțin mai aproape de lumină.
Voiai mântuire?
- Ce? - Credeai...
- Nu, Jonah. - Nu?
- Nu caut mântuire! - N-o vei primi niciodată.
- N-o merit! - Nu vei fi iertat niciodată!
Vânătoarea mi-e căință,
fiindcă mi-a dat un rost, în sfârșit.
M-am regăsit în ea.
Am omorât pentru Vânătoare.
Aș muri pentru Vânătoare.
Vânătoarea nu e a ta.
Nu-ți aparține.
Cui aparține, atunci?
Celor 11 milioane
care strigă după dreptate din mormânt.
Aparține...
...lui Ruth. Lui Meyer. Mie.
- Ție? - Da.
- Cu ce drept? - Din naștere.
- Din naștere? - Da, din naștere.
Nu ți-ai dorit Vânătoarea la început.
Ai ales calea ușoară a renunțării.
Cine te-a adus înapoi?
Eu.
Cum să aibă cineva încredere în tine
- ...că vei face ce trebuie? - Bunicul a făcut ce trebuia.
Și safta a mea, iar ei sunt parte din mine.
Vrei să mă ucizi?
Dacă vrei să devii liderul Vânătorii, trebuie să faci ce trebuie.
Dar nu poți, nu?
Fiindcă ai nevoie de mine.
N-am nevoie de tine.
- Ba da. - N-am nevoie de tine.
Cine sunt dacă nu fac asta?
Dacă nu fac asta, cine sunt?
Cine?
Un băiat, asta ești.
N-ai fost în stare să mi-l aduci pe Lup.
Mi-ai adus un chirurg.
Te-am găsit!
- Te-am găsit. - Jonah.
Nu-l lăsa să-ți distrugă și ție lumina.
- Ce-o să faci? - Mi-ai distrus lumea.
Erai un puțoi care bătea străzile.
Ți-am dat lumea.
Vei face ceva cu ăla?
Jonah, asta vrea, să-l ucizi.
- Nu-i da ce-ți cere. - Crezi că vreau să trăiesc? Haide!
Numai Vânătoarea trăiește.
- Nu, Jonah, te rog! - Pricepi? Doar Vânătoarea.
Știi că vei mai avea ocazia să faci asta.
Nu poți face ceea ce crezi că trebuie făcut.
Amin.
Tu ești!
Meyer.
Nu.
Nu!
La naiba!
Jonah.
- Jonah? - Ce mama mă-sii ai făcut?
- Ce naiba ai făcut? - Nu!
Meyer!
- Meyer! - Meyer...
Offerman e mort!
Meyer?
A murit acum 30 de ani într-o tabără pentru persoane strămutate,
de mână ticălosului ăstuia, Lupul.
Gata.
Dacă pledezi vinovat pe motive de iresponsabilitate,
putem obține un transfer din cocina asta
într-un ospiciu,
unde, dacă te comporți bine,
poți fi eliberat pe cauțiune în mai puțin de zece ani.
Înțelegi?
Sigur că înțeleg.
Mulțumesc, dle Goldstein.
Dar...
Nu v-am cerut să veniți fiindcă vreau să scap,
am vrut să veniți ca să fiu sigur că rămân aici.
Vedeți,
am atâta treabă!
Vine războiul și îmi trebuie o armată.
Iar aici...
e stupul cu miere.
Sute de albi ignoranți și violenți
care vor să dea vina pe cineva?
N-aș fi putut alege loc mai bun nici dacă aș fi încercat.
Am încercat deja să-i recrutez,
să le spun învățăturile, dar...
Am descoperit că ei reacționează la fapte, nu la cuvinte.
Deci...
v-am invitat aici.
Un evreu.
Niciun lider nu ajunge la putere fără un spectacol grandios,
un miel sacrificat.
Ce naiba tot spui?
Voi, nenorociții care mâncați cușer, mâncați miel, nu?
Evreii nu ne vor lua locul!
E important să tragi draperiile din când în când.
Să vezi lumina care strălucește în lume.
Asta mi-ai spus mereu.
Doar că eu trăiesc pe un tărâm cu draperii nesfârșite și fără ferestre.
A murit.
Colonelul.
Regina a murit,
trăiască regina!
- Rușine divină. - Într-adevăr.
Cum îi vei păcăli pe bandiții lui Offerman ca să aplicăm planul?
Găsesc eu ceva.
Așa să faci, Rebekah.
Informațiile tale ne-au oferit un ospăț, draga mea.
Noul dosar a ajuns deja la tine.
Trebuie să închid.
El ce face?
Băiatul.
E...
Vei vedea singură, în curând.
La Joe acasă era plin.
Credeam că-mi va spune, dar se pare că...
a renunțat.
Și Mindy.
Se mută în Westchester, la Ben și Amy.
Fără Murray, zice ea, familia are nevoie de ea.
Ben e de vină.
Mai vrea cineva să renunțe?
Tu?
Sau tu?
Acum e momentul.
Ce-am făcut? Am împiedicat
un plan? Un complot?
O să mai fie.
Sunt peste tot.
Pe stradă, la televizor,
în consilii, în politică.
Se furișează.
De aceea trebuie să facem ceea ce facem.
De aceea trebuie să facem ce e rău.
Dacă nu noi,
atunci cine?
Nu se poate întâmpla iar.
Niciodată.
Agentul Morris...
ne va urmări. Pas cu pas.
Ne va vâna
în timp ce-i vânăm pe ei.
Atunci, să nu-i vânăm în America.
Contactul mi-a trimis un dosar.
Die Spinne, așa îi spune.
O operațiune strict secretă
în care opt locotenenți de-ai lui Hitler, de rang înalt,
liderii regimului nazist,
au fost scoși din Germania nazistă
și au dispărut în Europa.
Deci, ticăloșilor,
poate a venit momentul să ne ducem priceperea peste ocean.
Mi-ar prinde bine o vacanță.
Hai să-i găsim pe fasciștii ăștia!
Europa de Est îl adoră pe Lonny Flash.
Știi cum arăți, scumpule?
Arăți ca ziua de mâine.
Iar mâine o luăm de la capăt.
E gata prânzul!
E vremea să vă ospătați, dragii mei.
E ora mesei, Adolf.
Mi-e foame, dragă Eva.
Foarte foame.
Traducere și adaptare: Dan Butuza
Redactor Anca Tach