ŽIDASTICKÉ VULGARISMY V HEBREJŠTINĚ A JIDIŠ
Jsem Meyer Offerman. Přijmi moji nejhlubší soustrast.
Já a tvoje safta jsme se potkali v koncentráku.
Ale kdybys někdy cokoli potřeboval, přijď za mnou.
Vím, že jsi pátral po tom, kdo zabil tvou babičku.
A myslím, že jsi nebyl sám.
Nikdy nesouhlasila s pronásledováním, dokud podezřelého neprověřila.
-Koho? -Elitní, nefalšované nacisty.
Složili jsme slib.
Že ty zločince najdeme sami. A postavíme je
před Boží spravedlnost.
Druhý den Bůh stvořil Lovce.
Elitní tým lačnící po zabíjení nácků.
Dobře, máme spojení.
Chcípni! Hned!
Jdeme na to.
Tohle je větší, než si kdokoli uvědomuje.
Jsou mezi námi a mají plány.
Nabízím vám jinou cestu.
Vytvořit tým, který bude pronásledovat a trestat nacisty v USA a zahraničí.
Aby se černoška a židovka staly postrachem nacistů.
Kdo je tohle? Vlk?
Monstrum z mého příběhu. Pronásleduje mě dodnes.
Musím se za něj modlit...
Než ho zabiju.
Vlka.
Našel jsem ho, kurva!
Kadiš. Neodříkal jsi kadiš, než jsi ho zabil.
Jsi to ty. Jsi Wilhelm Zuchs. Jsi...
Vlk.
Jsou všude.
Židi nás nenahradí!
Budou přicházet další.
Proto musíme dělat to, co je špatné.
Agentka Morrisová nám bude šlapat na paty. V jednom kuse.
Možná bychom je nemuseli lovit v Americe.
Východní Evropa miluje Lonnyho Flashe.
-Jak je na tom? Ten chlapec? -Brzy to zjistíš sama.
Už to začíná. Čtvrtá říše.
Má drahá Evo, mám takový hlad.
Pojď se najíst, Adolfe.
RAKOUSKO
To je dílo, zlatíčko.
Veledílo.
Děkuji.
Šťastný den Von Glootenu.
Tobě taky.
Šťastný den Von Glootenu.
Tyhle máslové sochy jsou famózní.
Moje žena loni vyhrála.
Máslová sochařka roku 1971.
Vytvořila z másla Bradyovy.
Příběh muže jménem Brady.
Máte dobrou angličtinu.
Žijete celý život ve Von Glootenu?
Celých 66 let. A vy?
Ne. Jsem tu jen kvůli práci.
-Jak dlouho už vlastníte ten obchod? -Máme ho v rodině po generace.
To je zvláštní.
Protože když jsem vcházela, viděla jsem na zárubni otisk
ve tvaru zvláštní věci, které se říká mezuza.
Židé.
Dávají si ji na dveře jako symbol smlouvy mezi nimi a jejich bohem.
Aby sdělili světu, že je to židovský domov nebo obchod.
Což mnoha lidem dost usnadňovalo život i práci.
Jste Žid, pane?
-Prosím? -Jste Žid?
Ne.
Jste Žid?
Nejsem Žid.
Neřekl by tohle Žid? Židé se dokážou lehce skrývat.
-Jsou velmi vynalézaví. -Proč jste...
-Je rok 1972. -Dotaz je to nadčasový.
Byl bych rád, kdybyste odešla.
Zmínila jsem, že jsem tu kvůli práci, ne tady obecně.
Tady konkrétně.
V cukrárně ve Von Glootenu.
U tohoto pultu.
Služebně.
-Kvůli čemu přesně? -Kontrola kvality.
Nejsem, kdo si myslíte.
Věřte mi.
Tak teď je z toho hlavolam.
Před válkou bylo toto město domovem tisíce Židů.
Přišly rozkazy, aby byli deportováni.
22. července 1938. Ale oni prostě zmizeli.
Možná si vzali kříž,
sundali mezuzy a stali se křesťany.
Ale křesťané být nemohou.
Krysa nemůže být lev, že?
Takže se vás zeptám naposled.
-Jste Žid? -Ne.
-Tak kde jsou? -Je těžké...
Pomůžu vám si vzpomenout.
Starosta, doktor.
Řezník, dokonce i učitelé.
Shromáždili Židy, nahnali je do stodoly na obilí
a zamkli dveře.
A pak je předali nacistům.
Nacisté...
Nacisté je naložili do vlaků do koncentračních táborů.
-Takže tohle byl... -Židovský obchod.
Proto ta mezuza.
Poté, co je nacisté zlikvidovali, jsem obchod převzal.
Samozřejmě. Člověk nemůže jen tak nechat bonbonky bez dozoru.
-A obchod... -Vzkvétal? Ano.
Výborně.
Děkuji vám, příteli. Bylo mi potěšením s vámi jednat.
Marcia.
Židé se mohou lehce skrývat. Jsou velmi vynalézaví.
Jsem tu kvůli duchovi, který prošel tímto městem na konci války.
Pár kilometrů odsud je železniční trať. Končí až v Janovském přístavu.
-Kam měl namířeno? -Nevím, o čem mluvíte.
Myslím, že víte. Stopa vede sem, příteli.
Z Führerova bunkru do Mnichova, pak do Berghofu v Obersalzbergu,
přes Alpy až sem. Do Von Glootenu.
Potřebuju vědět, kam měl namířeno.
Kam Führer směřoval?
Valle de los Sueños.
Proč...
Proč ti Bůh dal oči, když nečiníš správně, uzříš-li špatnost?
Očividně je nepotřebujete.
VELKÝ LOV
Ale no tak, přátelé. Vypadáte, jako byste viděli ducha.
Co? Je to tak těžké pochopit?
Jak vám to jen vysvětlím?
Máme takový starý vtip o chlápkovi jménem Schleffner.
1975 DVA ROKY PŘED MEYEROVOU SMRTÍ...
Věřící člověk. Víc než Sandy Koufax.
Jednoho dne je Schleffner doma a dívá se na televizi.
A v televizi vidí, že bude bouřka.
Vidí projíždět auto s poručíkem, který na něj křičí:
„Schleffnere, pojeď s námi. Vezmeme tě někam výš.“
Schleffner říká: „Bůh mě zachrání. Jen jeďte.“
Uběhne pár hodin. Teď už je ve druhém patře.
Je ve druhém patře, protože dole zůstat nemůže.
Voda stoupá. Tak se podívá z okna.
Vidí, jak se k domu blíží člun.
Člun zastaví a on slyší: „Schleffnere, pojď. Vezmeme tě někam výš.“
A on: „Nedělejte si starosti. Bůh mě zachrání. To je dobré.“
Vzhlédne a jako zázrakem vidí vrtulník.
Chlápek, co visí z vrtulníku, na něj křičí:
„Schleffnere, musíš jít. Vezmeme tě někam výš.“
Schleffner říká: „Ne. Bůh mě zachrání. To je dobré. Můžete letět.
Takže umře. Je mrtvý.
Jde do nebe a vidí Boha.
Vzkřikne k němu: „Bože, tolik jsem v tebe věřil.“
„Jak jsi mě v té bouři mohl nechat zemřít?“
Bůh se k němu obrátí a říká: „Schleffnere,
co po mně do prdele chceš?
Pošlu ti auto.
Pošlu ti člun.
Pošlu ti posranej vrtulník.
Schleffnere, jsi pitomec.“
Rozumíte?
Neustále si něco špatně vykládáme a o tom se nemluví.
Něco k pití?
-Dáte si další drink, pane? -Ne. To je dobré. Děkuji. Jsem spokojený.
PAŘÍŽ 1979
Děje se něco?
Nechceš to zkusit?
Možná bys změnil názor a cítil se lépe.
Ne.
Uvidíme se tedy zítra?
Jonahu.
Lásko, jsem doma.
Ježíši Kriste, Tede Bundy.
Co?
Slibuju, že ti už při sexu nebudu říkat Erik Estrada.
Jsi tak divná.
Jasně, to mi říká chlap, co bulel u Bambiho.
Všichni tady u Bambiho brečí.
Jsi monstrum.
Jsem tak unavenej.
To se stává, když si dáš nocovku v knihovně.
-Tak mi masíruj paži. -Ne. Vážně?
Dobře.
A žádné chrápání.
Nechci vyletět ze zkoušky z psychologie kvůli dutinám svého snoubence.
Myslím to maximálně vřele.
Miluju tě.
Miluju tě, Same.
Řekla jsem mu, že zkoumám touhu vyjadřovanou mimikou.
A chci za pár let v Londýně začít se svou vlastní praxí.
Říkal, že by měl rád pomocníka.
-Profesor Agulian tě chce jako asistentku? -Profesor Morty se přimluvil.
„Na ženskou je dobrá.“ Kokot.
-Jo, jsem kurva nejlepší. -Ano, jsi nejlepší.
Jsem na tebe pyšný.
Máma mi ráno volala ještě před posraným kokrháním,
blábolila o tom, jak by ráda na svatbu pozvala, koho chceš.
Dokonce i na poslední chvíli. Možná máš příbuzné, o kterých nevíš.
-Nebo nějakého přítele z Clevelandu. -Jsi jediná, koho potřebuju.
Same.
No tak. Jdeme. Přijdeme pozdě.
Přijde ke mně Sinatra a říká: „Meyere Offermane.“
Jaký měl hlas. Já říkám: „Zdravím. Ano. Pane Sinatro.“
Říká: „Něco pro vás mám.“
Podává mi obálku převázanou modrou stuhou.
Otevřu ten dopis a uvnitř je šek.
Sto tisíc dolarů pro Židovskou ligu spravedlnosti.
A pak se mnou mluví dokonalou jidiš.
„Lžící oceán nevyprázdníš.“
Tenhle gój rozdává Židům jmění.
Jak se to stalo? Jeho chůva byla Židovka.
A on ji miloval. Tak to je.
A já si pomyslel: „Doufám, že nás všechny vychovají lidi,
o kterých nám svět říká, že je máme nenávidět.“
Ale to...
Jsi v pořádku?
Nevím, co se stalo. Já jen...
Tak co tě trápí, příteli?
Co ten zoufalý telefonát včera večer?
Já nevím.
Ale asi se cítím jako ve vzduchoprázdnu.
Cítíš vinu.
Ano, neseš vinu za to, cos udělal.
Nebo spíš, co si myslíš, žes udělal, Meyere.
Pamatuji si, když jsi poprvé přišel do naší synagogy.
Byl jsi tu pár měsíců.
Pamatuješ si, co řekl mladší rabín tomu mladému muži, Meyerovi?
„Člověk nemůže být vinen přežitím.“
V těchto lavicích je mnoho přeživších, Meyere.
Každý z nich bojuje s touto vinou. Ale přežití je požehnáním.
-Byl jsi vyvolen, Meyere. -Vyvolen?
Ano. Ha-Šem si tě vybral.
Takže...
-Rád jsem tě viděl. -Moc jste mi pomohl, rabíne.
-Tohle právě přišlo, pane Offermane. -Dobře. Děkuji, Annette.
Ne, nemůžu. Nezvládnu to. Dobře.
AHOJ WILHELME
Kde jste to vzala?
-Pane? -Kdo vám to dal?
Muž. Možná kurýrní služba.
-Odkud? Která společnost to poslala? -Nemluvila jsem s ním.
-A jak vypadal? -Starší.
-Byl starý. -Je všechno v pořádku?
Ne, to je dobré. Jen se cítím trochu pod psa, to je vše.
Řekněte Paulovi, ať přistaví auto.
Annette, zjistěte, která firma ten dopis doručila.
Pokud se ten kurýr, kterého jste viděla, vrátí, okamžitě mi zavolejte.
S otcem už nemluvím. Se sourozenci se nevídám.
Nechodím na matčin hrob tak často, jak by zasloužila.
A rozešla jsem se s Mariou. Odehnala jsem ji.
Ženu, kterou jsem milovala.
Protože pracuji, Otče,
dva dlouhé roky.
A pohltilo mě to.
Černá gay katolička. Tak jste si asi úterní ráno nepředstavoval.
Mé dítě.
Můžete začít se sedmi Otčenáši.
Ale ohledně své homosexuality musíte provést přísné pokání.
Otče, myslím, že jste velmi zmatený. Láska není hřích.
Ne v očích mého Boha. A nejsem tu kvůli své zpovědi.
Jsem tu kvůli té vaší.
Biskupe Christiane Prentzi, jste zatčen
za porušení imigračního zákona USA.
A za svou roli kolaboranta
a vraha za nacistického režimu v Litvě v roce 1941.
Ne!
Když SS pochodovala do Vilniusu,
můj bratříček, prosil tohoto muže,
kněze, aby nás zachránil.
Kněz vzal mého bratříčka za krk.
A zavolal na vojáky SS...
„Jednoho jste zapomněli.“
Viděla jsem toho kněze, jak bere dítě matce z náručí.
Myslela jsem, že ho chce zachránit. Místo toho ho zabil.
Když v noci zavřu oči, to je vše, co vidím.
To je vše, co teď vidím.
Nepodařilo se prokázat porušení imigračního zákona.
Vyhostěte ho do Litvy.
Litevská vláda zamítne jakékoli žádosti o vyhoštění.
-Musíme ho soudit, Vaše Ctihodnosti. -Ten případ stojí na vodě.
Nepodařilo se vám prokázat, že otec Balkus si změnil identitu na biskupa Prentze.
-Přeživší ho identifikovali. -To bylo před 30 lety, agentko Morrisová.
Trauma ovlivňuje paměť. Prentz je pilířem komunity.
Biskup katolické církve. Není to nějaký automechanik z Ohia.
Dva roky jsme ho hledali.
Mluvili s očitými svědky.
Chodili po hřbitovech, jedli podělanej guláš.
Vaše Ctihodnosti, vlastníma rukama zabil dítě.
Biskup Prentz je otec Balkus.
A vy nechcete nic dělat?
Ve své soudní síni nejsem vázán tím, co je správné, ale tím, co je legální.
Je právo spravedlivé? Mé pocity jsou nepodstatné.
Chcete zajistit spravedlnost? Měla jste mi přinést lepší případ.
Usnul jsi...
Jak dlouho jsem byl mimo?
Dvacet minut...
Tedy, Bffe.
Nasaď si to.
Máme asi dvě minuty, než nás přeruší.
Na tohle jsem čekal přes rok.
Zjistil jsem, že od té doby, co jsi sem byl umístěn,
se jednou za rok vracíš, aby sis užil.
Prasata si pamatují, kde rostou nejchutnější lanýže.
Kde máš kamarády?
Rozeštval jsi kapelu, Yoko?
Bylo to kvůli tomu, co se stalo ve Španělsku?
Slyšel jsem, co jsi udělal.
Podívej, co ti udělal. Meyer.
Podívej, co z tebe udělal.
-Čas vypršel. -Počkej.
Nechceš mě zabít, věř mi.
-Proč ne? -Protože ti můžu něco dát.
-Někoho mnohem důležitějšího než já. -Ty stačíš.
A po tobě končím.
Největší cena, jakou si dokážeš představit.
Adolfa Hitlera.
Došel ti čas.
Vážně si myslíš, že spáchal sebevraždu v bunkru v roce 1945?
Že jeho tělo spálili Rusové a jeho kosti se nikdy nenašly?
Tomu věříš?
Nemyslíš, že by si z jeho kůže Stalin udělal fackovacího panáka
a nechal jeho tělo vystavit na Rudém náměstí?
Nemusíš mi věřit. Věř vlastním očím.
Viděl jsi ji. Plukovnici.
Byla součástí té pohádky. On a ona v bunkru.
Plukovnici?
Tys to nevěděl?
Eva Braunová.
Před všemi těmi roky je provedla únikovými cestami.
Hitler, Eva, Goebbels, Mengele. Z Berlína do Alp,
do Janova, do bezpečného útočiště. Všechny cesty vedou přes Janov.
Co? Nemyslel sis, že budou mít únikový plán?
Kde?
Valle de los Sueños.
Kdyby byl naživu, proč bys ho udával?
Myslíš, že jsem čestný muž? Jsem šváb.
Můžu ti ho pomoct najít. Můžu tě k němu zavést.
Sám ho nikdy nenajdeš.
Nech mě žít
a přivedu tě k Adolfu Hitlerovi z masa a kostí.
Co se tu děje?
Nebyl jsem tady.
ŠALOM, HAJZLOVÉ
„Slečně Estelle, objetí a zmáčknutí.“
„Danny Rohr.“
-Pro koho je autogram? -Mohl byste napsat Millie?
Co takhle: „Millie, pošlu ti 50% podílu ze zisku
z prodeje knihy dnes odpoledne. Navždy zavázán. Čárka Danny.“
Jen za poslední dva roky je Holocaust na NBC,
Chuck Allen píše své pojednání, přeživší promlouvají po celém světě.
Úžasné.
Tak jsem napsal knihu. Říkám jí konspirační thriller.
Teď se prodává líp než Svět podle Garpa.
-Agentka FBI Melanie Moritzová. -Tvé jméno by neprošlo.
Můj agent říká, že Mike Nichols chce koupit práva.
Nevím, kdo to je.
Ale jestli mě obsadíš jako bílou holku, tak tě zničím.
Věřím ti.
Slyšel jsem o biskupu Prentzovi.
Jo. Poslední dva roky mého života.
A v prosinci bude zpátky v Pasadeně
organizovat vánoční procesí. Na svobodě.
Přišla jsi sem vyjádřit účast...
-Už jsi je našel? -Koho?
-Lovce. -Lovce?
-Chci říct, proč... -Přestali? Zmizeli?
Nejsem CIA. Vím jen, že se přestaly objevovat mrtvoly nacistů.
Zdá se, že Lovci jsou pryč.
Možná je všechny pochytali a odešli do důchodu. Možná se rozpadli.
Možná...
Možná něco horšího. Možná jsou někteří mrtví.
Proč? Proč to chceš vědět?
Dobrý den. Dovolali jste se Ruth a Jonahovi. Nechte prosím vzkaz.
Ahoj, to jsem já.
Je hezké slyšet její hlas.
Ani ji neznám a ráda slyším její hlas.
Kéž bych někde slyšela mámin hlas.
Měla jsem ti zavolat.
Měla jsem moc práce. A nějak
se stalo, že uběhly dva roky a já se neozvala.
Možná...
Možná jsem volala, abych se tě zeptala na něco jiného.
Zeptala se...
-Zeptala se, jestli pořád... -Pro pokračování vložte, prosím, 25 centů.
Dnes bylo staženo obvinění biskupa Prentze z Pasadeny,
o němž se mylně předpokládalo, že je otec Balkus z Litvy.
V předem připraveném prohlášení poděkoval svým podporovatelům
a řekl, že touto krizí ho provázela víra.
Věří, že Bůh postaví před spravedlnost skutečné hříšníky.
Tak jsme tady, pane Offermane. Konečně doma.
Jeď kolem.
-Pane? -Jeď kolem bloku. No tak.
Kdo jiný by mohl vědět?
Haló.
Haló?
Frau Zuchsová?
Ano?
Gertruda Zuchsová?
Gertruda Konnerová. Zuchsová bylo moje rodné příjmení. Můžu nějak pomoct?
Jsem z vládní rady pro sčítání lidu.
Hledám Wilhelma Zuchse.
Vašeho bratra.
Můj bratr je mrtvý.
Zemřel před 35 lety.
Volal vám teď nedávno kvůli němu někdo?
Kvůli Wilhelmovi?
Ne.
Proč by někdo volal kvůli mému bratrovi?
V radě máme občas zmatek. Jen to ověřuji.
Tak děkuji za váš čas.
Kristepane. Co se děje?
Same.
Dobrý.
V pohodě.
-Opravdu? -Jo.
Do prdele. Claude je tady.
-Není zas tak zlý. -Je. Vážně je.
Zapomněl jsem se zmínit.
Profesor Morell chce, abych jel na výzkumnou výpravu.
-Kam? -Do Izraele.
-Říká, že to budou asi dva týdny. -Dva týdny?
Jo. Říká, že budu mít dost na to, abych konečně dopsal práci.
Konečně bude po všem.
Tak se rychle vrať.
-Konečně. -Ahoj.
-Vy jste spolu právě spali, že jo? -Drž hubu.
Stávají se z nich Francouzi. Opijeme se.
Tohle je moje píseň.
On taky zpívá?
-Kdo je Meyer? -Co?
Křičel jsi jeho jméno ze spaní. Meyer.
Neznám žádnýho Meyera.
A mám tě.
Jestli mě budeš sledovat a nechávat mi milostné vzkazy,
můžeme si nejdřív dát drink.
Tamhle je bar. Promluvíme si.
-Mluvíš anglicky? -Ano.
Dobře.
A jsme tady.
Pojď. Sedni si. To je dobrý.
Možná bys mohl dát ten nůž pryč, bratře.
To jsi hodnej.
Když jsi chtěl audienci, stačilo poprosit.
Vím, kdo jsi.
Samozřejmě. Jsi vlk.
A vlk dokáže vyčmuchat jiného vlka na míle daleko.
I když ten vlk žije v rouně beránčím.
Pamatuju si tě.
Blok C. Hammerschmidt. Fritz.
Nikdy nezapomenu ničí obličej. Podívej se na sebe. Co to děláš?
Takhle se hauptsturmführer neprezentuje.
Takový nejsi.
Bylo to tak těžké.
Tolik let.
Žít ve stínu.
Frondheim tolik z nás převedl únikovými cestami.
Pak nás tu nechal, abychom se o sebe postarali.
-Proto jsem za tebou přišel. -To jsem rád.
Ale nechoď za mnou tak, jak jsi to udělal, s výhrůžkami.
Pokradmu.
Jsem rád, že jsi mě našel, bratře.
Jak jsi mě našel?
Když jsi mě našel ty, co třeba Wiesenthal?
-A co Mossad? -Frondheim mě vystopoval.
Vzal mě k sobě domů do Connecticutu,
řekl mi, že můžeme vydělat docela jmění, když budeme vydírat
některé z těch, kterým pomohl zmizet.
Měl složku se změněnými jmény všech, kterým pomohl.
Říkal, že před několika lety
viděl tvé jméno v novinách.
Viděl to impérium, co jsi vybudoval.
-Chtěl svůj podíl. -Ano, Frondheim.
Connecticut? Žije ve velkém domě?
Řekl bych, že jo.
O svoje peníze se nepodělí, ale pošle tě, abys zúčtoval se mnou.
-Omlouvám se, Wilhelme. -Neomlouvej se. Za co?
To Frondheim je had. On tě nutí.
Poštvává bratra proti bratrovi.
Vezmu tě k sobě domů. Dám ti najíst. Umyješ se.
A pak ti vypíšu šek.
Aby ses postavil na vlastní nohy.
-Vážně? -Samozřejmě. Dopij to.
Ani nevím, kudy domů. A to nejsem ani opilý.
To ti říkám. Ano, tady to je.
Tudy. Bydlím kousek odsud, jen pár bloků.
Víš, bratře, to je ta nejdivnější věc.
Vlci se dokážou navzájem vyčmuchat na míle daleko.
Nevím, jak to dělají. Kožich?
Moč? Krev?
Ale když o tom tak přemýšlím, vůbec tě necítím.
-Neměla byste tu být. -Já vím.
Jestli hned odejdete, nic neřeknu.
-Věřte mi. -Ale to nemůžu.
Musíte přiznat, co jste udělal. Kdo jste.
-Nejsem ten muž. -Jste.
Přiznejte, kdo jste.
Nemůžu.
Budete to muset udělat.
Rozumíte?
-Neudělám to. -Uděláte.
Jste křesťanka. Ano?
Nechtěl by, abyste to dělala.
Nejste zabiják. Jste věřící žena.
Sakra!
Pane biskupe, jste v pořádku?
Kdo je to?
Kdo je tam?
Volala jsi?
Něco jsem našel.
Myslel jsem, že vepřové je měkké.
Žvýkejte pomalu, můj Führere.
Je to dobré na trávení.
Sedni si.
Jez.
Děkuji.
Překlad titulků: Klára Lancová
Kreativní dohled Kateřina Hámová