‫- זה כל מה שהיה על העורב. - מתנקשים לא מסתובבים עם הרבה ציוד.‬
‫כרטיס חד-כיווני לקאיירס. את חושבת שהיטלר נמצא שם?‬
‫קלאוס אמר שהעורב הוא היחיד שנפגש איתו.‬
‫- אז נלך? - לך לגשש, תראה מה תגלה.‬
‫קח את הזייפנית ואת השחקן.‬
‫- אימא, השחקן הוא נטל. - הוא מתאים לזה.‬
‫ואם הוא לא יחזור, זה המחיר של מה שאנחנו עושים.‬
‫- המחיר של מה שאנחנו עושים? - את תישארי כאן איתי.‬
‫- אימא... - את תישארי כאן.‬
‫תהיו דיסקרטיים. היטלר בהישג ידנו, לעזאזל.‬
‫תיזהר שם.‬
‫אני אעשה בהם שמות.‬
‫לא מהיהודים.‬
‫מג'ו.‬
‫כשהוא יראה אותם, אי אפשר לדעת בוודאות איך הוא יגיב.‬
‫נאמנות יכולה להיקבר עמוק.‬
‫גם אהבה.‬
‫ציידים‬
‫אני רוצה להודות לאדם אחד, שללא נדיבותו‬
‫שום חלק מזה לא היה אפשרי. מאיר אופרמן.‬
‫מאיר, תעלה לכאן, בבקשה.‬
‫- בבקשה. - תודה. תודה רבה.‬
‫תמיד ידעתי שאגיע לבמה. תודה רבה.‬
‫טוב, אני שמח מאוד שכולנו יכולנו להיות כאן יחד.‬
‫על אף שאני חושש‬
‫שאנחנו עלולים לאבד כמה מהיהודים המלומדים והנפלאים האלה‬
‫לטובת תיאטרון בברודווי עכשיו, אני לא יודע.‬
‫אני קצת מודאג. זה אמור להדאיג אותי?‬
‫בתמורה למצווה הנדיבה שלך, חשבנו שיהיה הולם להנציח את המקום‬
‫כתיאטרון מקדש ישראל על שם מאיר אופרמן.‬
‫תודה רבה.‬
‫הם רוצים 30 מיליון?‬
‫אז תגיד להם שנגביר בשמחה את הייצור...‬
‫מה זה? אני אחזור אליך.‬
‫מה... אדוארד.‬
‫מה... מי זה, לעזאזל?‬
‫- זו... - את?‬
‫בואנוס איירס 1979‬
‫בבקשה, תרשי לי להסביר.‬
‫לפני כמה ימים ראיתי שם של אישה על פנקס הטלפון שלנו‬
‫וכתובת בלוס אנג'לס.‬
‫אז כמובן, הייתה לי תחושה והתקשרתי למשרד של פרופ' מורל.‬
‫הוא אמר שאין שום נסיעה לישראל.‬
‫ואז התקשרתי לאמריקן אקספרס. ומצאתי את זה.‬
‫חיוב על שבועיים במלון פלאדיו בבואנוס איירס.‬
‫אז שתיתי כמה כוסות,‬
‫ופתאום, בלי ששמתי לב, עליתי על מטוס לכאן.‬
‫זה באמת מזכיר עלילה של סרט גרוע.‬
‫אז... איך שירות החדרים?‬
‫- קלרה... - מי זאת מילי, סאם?‬
‫אתה מאוהב בה?‬
‫- היא סוכנת אף-בי-איי. - סוכנת אף-בי-איי?‬
‫היא חקרה את הרצח של סבתא שלי.‬
‫טסתי ללוס אנג'לס כדי להיפגש איתה כי גיליתי משהו על מישהו.‬
‫מישהו שחיפשתי כבר הרבה זמן,‬
‫והאדם הזה נמצא כאן, בארגנטינה.‬
‫מי?‬
‫אחותה של סבתא שלי, חווה.‬
‫סבתא שלי חשבה שהיא הייתה היחידה במשפחה שלה ששרדה את המלחמה.‬
‫מתברר שעבדתי על המחקר לתזה שלי‬
‫ונתקלתי בשם של ניצולה.‬
‫חווה אפלבאום.‬
‫העמקתי את החקירה וגיליתי שהיא נמלטה מהמחנות.‬
‫אז טסתי ללוס אנג'לס כדי לבקש ממילי עזרה.‬
‫היא גילתה שהיא בחיים, שהיא גרה כאן, אז באתי לחפש אותה.‬
‫- למה לא סיפרת לי? - זה היה מטומטם. פישלתי.‬
‫אני מצטער. רציתי לוודא שזה אמיתי.‬
‫אני מצטער. פישלתי.‬
‫אני יודעת שלעולם לא אמלא את החלל שסבתא שלך השאירה.‬
‫אבל אם תרשה לי לחיות בו יחד איתך, לא תרגיש שהוא גדול באותה מידה.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני ממש מצטער, בסדר?‬
‫אני רוצה להכיר אותה.‬
‫- את רוצה להכיר אותה? לא. - מה?‬
‫לא, לא נראה לי... היא...‬
‫- מה? - מוזרה.‬
‫אי אפשר להיות דודה רבתא בלי להיות מוזרה, לא?‬
‫ארוחת צוהריים, היום.‬
‫- היום? לא נראה לי שזה אפשרי... - לא שאלתי, מותק.‬
‫צוהריים, נשמע טוב.‬
‫את חושבת שאני לא יודעת מה המחיר של לשקר לאנשים שאת אוהבת במשך שנים?‬
‫אני זו ששיקרה לרות.‬
‫ידעתי מה שידעתי והסתרתי את זה ממנה.‬
‫אז אל תעזי למרר בפיוטיות כשאני נשאתי את הנטל בשבילך.‬
‫אימא.‬
‫לכולנו יש זכות על העבר שלנו, רבקה.‬
‫לי יש זכות על עברי, כפי שלך יש זכות על עברך.‬
‫מצאתי אותו. זה הוא.‬
‫- לא נכון. - כן נכון.‬
‫מה אמרתי לך ביום הראשון להיכרותנו?‬
‫הבטחתי לך שאמצא אותו. זה לקח זמן מה.‬
‫אבל אני תמיד מקיימת את ההבטחות שלי.‬
‫תודה, אימא.‬
‫תודה.‬
‫את צריכה ללכת.‬
‫ז'ורז' והשאר לא יהיו כאן רוב היום.‬
‫אולי זאת ההזדמנות היחידה שתהיה לך.‬
‫תודה.‬
‫אני לא האדם הזה. את לא נוצרייה.‬
‫אתה כן.‬
‫- לא אעשה זאת. - כן.‬
‫את לא אישה מאמינה.‬
‫אני לא האיש הזה.‬
‫החיפוש אחר רוצח הבישוף הקתולי‬
‫הלו?‬
‫דני...‬
‫מילי? מילי, איפה היית, לעזאזל?‬
‫נאלצתי לצאת מלוס אנג'לס לכמה ימים.‬
‫מילי, תקשיבי...‬
‫תקשיב.‬
‫כתבת בספר שלך שהסוכנת מלאני...‬
‫איך שלא קראו לה...‬
‫היא לא יכולה לעשות מעשה פסול ואם היא עושה משהו, הוא לא פסול.‬
‫אתה מאמין בזה?‬
‫התקשרו אליי מהבולשת, מילי.‬
‫הם מחפשים אותך.‬
‫מה עשית?‬
‫- את בסדר? - כן.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫אני יוצאת קצת מהעיר כדי להשיג את מסמכי ההשקעות של ריינהארט.‬
‫- לא משהו מרגש. - אבוא איתך.‬
‫לא אוכל להישאר פה כל היום. אני אשתגע.‬
‫אז בואי.‬
‫יש שני תומכי נאצים שגרים בעיירה הזאת.‬
‫אם העורב באה לפגוש את היטלר, אני מהמר ששני אלה הם שומרי הסף.‬
‫יש להם חנות עתיקות. שניכם תתחזו לנשואים טריים.‬
‫- אני אהיה מעצב הפנים שלכם. - למה אתה לא יכול לשחק את בעלי?‬
‫קהל בחיים לא יאמין שאישה יפהפייה כל כך‬
‫תהיה נשואה לגבר יפה התואר הזה.‬
‫אני מת על עתיקות.‬
‫הייתם פעם בהרי ברקשייר? יש חנות קטנטנה בלנוקס.‬
‫- אלוהים. כאילו, המנורות הכי חמודות. - אתה בסדר?‬
‫כן. מצוין. הכול עשר. טפלון, טפ-לוני פלאש.‬
‫מותק, בחייך.‬
‫אתה מסטול.‬
‫- משהו קטן ומעורר להפרש השעות. - שוב, לוני?‬
‫- טוב. לך תזדיין. - שוב?‬
‫יכולת להרוס את זה, לסכן את כולנו.‬
‫מתי התחלת עם החרא הזה בכלל?‬
‫אתה יודע מה אני מסכנת כדי להיות פה,‬
‫במה אני מסתכנת? למה באת לארגנטינה בכלל?‬
‫בגללך. כי את באת.‬
‫התחלתי עם החרא הזה כשעזבת! בסדר?‬
‫בסדר?‬
‫לוני.‬
‫תובע כללי לואיס ג' לפקוביץ'‬
‫איך את בטוחה שזה מי שראית?‬
‫- שמדובר באותו מר... - פון שטאוב.‬
‫כי, אדוני התובע הכללי,‬
‫עיניי לא מסוגלות לשכוח את פניו של אדם שרצח ילדים.‬
‫- גברת אפלבאום... - "גברת אפלבאום", אני יודעת.‬
‫ביקרנו במשרדים אחרים, בדיוק כמו המשרד הזה.‬
‫לכולם היו תפקידים בכירים. וכולם אמרו אותו דבר.‬
‫טוב, אני לא צריכה לשמוע עוד דחייה מתנשאת‬
‫מאדם עסוק עד כדי כך‬
‫שאין לו זמן לחקור פשעים נגד היהודים.‬
‫- היא פלפלית. - כן, היא תמיד הייתה כזו.‬
‫תראה, לואיס, אני מצטער לגבי זה. אבל תודה שהקדשת מזמנך.‬
‫- אני אבדוק את זה. - מה?‬
‫- אני אחקור את זה. - לא, זה בסדר, באמת.‬
‫- אגיד לצוות שלי לחקור את זה. - לא.‬
‫היא אישה זקנה. היא סובלת מהרבה כאב ובלבול. ו...‬
‫אני לא מאמין שיש הרבה אמת במה שהיא אומרת.‬
‫אני לא רוצה לבזבז לך את הזמן, אבל היא חברה, אז...‬
‫- רק רציתי שהיא תרגיש ששמעו אותה. - אני מבין.‬
‫תודה, לואיס.‬
‫הייתי בטוחה כל כך שהחברים שלך, שהקשרים שלך,‬
‫שהסנטורים, חברי הקונגרס, התובע הכללי...‬
‫שום דבר. לא השגנו שום דבר. אף אחד לא מאמין לנו.‬
‫לעולם לא עוד, אמרנו. לעולם לא עוד.‬
‫אני לא מתכוונת להפסיק.‬
‫את לא תוותרי על זה, נכון?‬
‫אני לא יכולה. אתה יכול?‬
‫מה אם נעשה את זה בעצמנו?‬
‫נשיג צוות ונעשה את זה בעצמנו.‬
‫זאת הבחורה שאתה מתכוון להתחתן איתה?‬
‫אחת שחוצה את העולם‬
‫כי היא קראה שם על פנקס טלפון מזוין?‬
‫אין ספק שהיא לא שפויה.‬
‫- מה? - היא דווקא מבריקה.‬
‫ואם אבטל את התוכניות שלנו, היא תחשוד.‬
‫היא תגלה מה אנחנו עושים. אז ניפגש לארוחת צוהריים, שלושתנו.‬
‫מה? את חושבת שזה משמח אותי?‬
‫ביקשתי ממינדי להתחזות אלייך, היא מתאוששת במיטה,‬
‫צופה באופרות סבון ארגנטינאיות.‬
‫אתה מחבב אותה?‬
‫- אני אוהב אותה. היא תהיה אשתי. - אז אני לא מוכנה לסעוד איתה.‬
‫אם אתה אוהב אותה, אתה תגיד לה ששיקרת לגבי דודה רבתא שלך‬
‫ושאתה בעצם נמצא פה עם בחורה אחרת בסטוץ‬
‫ושאתה מבטל את החתונה.‬
‫בום, נגמר, סוף הסיפור.‬
‫היא תהיה חלק מהמשפחה שלי, חווה. היא תהיה חלק מהמשפחה שלך.‬
‫היא באה לארוחת צוהריים.‬
‫ואז היא תטוס הביתה ולא תחשוד בדבר.‬
‫ואז נמצא את היטלר ונהרוג אותו ואז אני אפרוש.‬
‫אחזור לפריז, אתחתן עם קלרה, נזדקן,‬
‫נהיה משעממים ומאושרים יחד, וזה מה שיקרה.‬
‫- זה מה שיקרה לי. - לא. זה מה שיקרה לסאם.‬
‫- זה לא מה שיקרה לך. - ידעת עליי.‬
‫אפילו אחרי שהיא נפטרה. ועדיין לא יצרת קשר.‬
‫זה המעט שאת יכולה לעשות.‬
‫- אני אכין עוף. - אני אזמין מקום במסעדה.‬
‫היא לא תכיר ככה את המשפחה. אני אכין עוף.‬
‫בסדר, עוף.‬
‫- מה נעשה, ביז? - אגיד לך מה נעשה.‬
‫נאכיל אותם בקליעים על מאדים.‬
‫וקאט.‬
‫יפה מאוד. טוב, מתקדמים.‬
‫יופי של טייק. בסדר, נראה לי שיש לנו את זה.‬
‫אני אהיה בקרוון שלי.‬
‫נראה לי שיש לנו את זה. זה היה טייק נהדר.‬
‫"קליעים על מאדים".‬
‫לוני פלאש‬
‫לכו תזדיינו.‬
‫לא.‬
‫- מה לעזאזל? - צאו מפה. קדימה.‬
‫צאו מפה.‬
‫מה נסגר? מי אתה, לעזאזל?‬
‫מי אתה, לעזאזל? אתה שבר כלי.‬
‫מקומך בבית שימוש, חתיכת שמוק.‬
‫- אני מתקשר לאבטחה. - מה פתאום.‬
‫- מה נסגר, בן אדם? - אני האבטחה, בסדר?‬
‫לא אכפת לי למי תתקשר.‬
‫אתה שותה עד דלא ידע,‬
‫מעכב את המאבק שלנו ב-100 שנים עם כל הסיפורים האלה.‬
‫תראה את זה. מוציא לנו שם רע.‬
‫אתה יודע מה הם אומרים? "הינה, היהודי שוב מתחיל."‬
‫לא אכפת לך מאף אחד חוץ מעצמך.‬
‫מי אתה, לעזאזל? ואיך לעזאזל נכנסת לפה?‬
‫סבא שלך היה בדיוק כמוך.‬
‫- סבא שלי? - בן זונה, דיווה.‬
‫צ'בי צ'ייס של התיאטרון היידי.‬
‫אבל למרות כל זיוני השכל שלו, הוא היה שחקן נהדר.‬
‫רגע. הכרת את סבא שלי?‬
‫לא אישית. מה אתה יודע עליו?‬
‫אבא שלי דיבר עליו לעיתים נדירות.‬
‫אבל סבא שלך היה אסיר במחנות.‬
‫ובכל שבת, מאוחר בלילה, סבא שלך היה מופיע.‬
‫כל הגדולים. שלום עליכם, ברכט, שייקספיר.‬
‫"ואין ליהודי עיניים?‬
‫"אין ליהודי ידיים, איברים, צורה, חושים?‬
‫"אם תדקרו אותנו, לא נזוב דם?"‬
‫הסוהרים תפסו אותו, כמובן. הם ירו בו פעמיים. למוות.‬
‫אבל בכל שבת,‬
‫הוא שחרר את האנשים האלה באגף ההוא,‬
‫שיגר אותם לעולמות רחוקים.‬
‫"קליעים על מאדים 2".‬
‫מה לעזאזל... מה זה החרא הזה?‬
‫פעם שיחקת ב"המלט".‬
‫שיחקת ב"אותלו". "השחקן הצעיר הטוב בזמננו."‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני לא יודע. זה פשוט קרה.‬
‫אתה הנכד של פייבל פלשנשטיין.‬
‫שניכם קורצתם מאותו חומר.‬
‫תאמין לי, אני רואה אותו בך. ואני רואה אותך, לאונרד.‬
‫באמת. אני רואה אותך.‬
‫באתי להציע לך הזדמנות‬
‫גדולה יותר מכל תפקיד שתשחק אי פעם.‬
‫אפשר לשבת?‬
‫תעשה מה שאתה רוצה בחיים שלך, לוני.‬
‫אבל אם אתה רוצה לעשות את זה, אתה צריך להיות פיכח. לטובת החיים שלנו.‬
‫ולטובת החיים שלה.‬
‫הייתי בגיהינום.‬
‫אנחנו לא מאמינים בגיהינום, וזה נהדר.‬
‫הייתי בגרסה שלנו של הגיהינום.‬
‫בפעם האחרונה שהשתמשתי, בכל דקה, בכל יום, מסטול על כל הטוכעס.‬
‫הסנפתי, הרחתי, טעמתי, בלעתי‬
‫ומצצתי כל דבר וכל אחד כדי שלא אראה את הפרצוף שלי.‬
‫כדי שלא אזכור את השם שלי. כדי שלא אדע שאני לבד.‬
‫ואז יום אחד, איש זקן הגיע לקרוון שלי‬
‫והתחיל לספר לי סיפור על סבא שלי,‬
‫שהוא היה גיבור ושקורצנו מאותו חומר.‬
‫ושאוכל להיות בדיוק כמוהו.‬
‫אז לקחתי את הפגיון והצטרפתי למשפחה...‬
‫ובאמת הרגשתי שאני מישהו חשוב.‬
‫אתה יודע? שאני קיים.‬
‫והקטע המצחיק הוא...‬
‫שהכול היה שקר.‬
‫הוא לא הכיר את סבא שלי.‬
‫ואני מבין עכשיו שהוא לא הכיר אותי.‬
‫צפיתי בכולם,‬
‫בסרטים שלך.‬
‫ואתה שחקן איום ונורא. לא בתפקידים בסרטים שלך.‬
‫אלא בתפקיד הזה, לוני פלאש,‬
‫כי התפקיד הכי גדול שלך הוא התפקיד שנולדת לשחק.‬
‫לאונרד פלשנשטיין.‬
‫אתה.‬
‫ואני חושב שהיא הייתה מסכימה. זה התפקיד שהיא הייתה אוהבת.‬
‫התפקיד היחיד שבו רוקסי תוכל לאהוב אותך.‬
‫אותך כפי שאתה באמת.‬
‫אלוהים, אתה נראה ממש טוב.‬
‫זה מעצבן אותי.‬
‫- כדאי שנלך למצוא את הזוג סטאמר. - לוני.‬
‫יש סיבה שחווה שלחה את שלושתנו. אתם צריכים אותי.‬
‫כשנגיע לשם, אני צריכה שתישארי ברכב.‬
‫אז לאן אנחנו נוסעות?‬
‫אני יודעת שאנחנו לא סתם הולכות להביא תיקים.‬
‫אני הולכת למצוא גבר,‬
‫גבר שאני מחפשת כבר זמן רב מאוד.‬
‫אנגליה 1976‬
‫בואו נא, הנאמנים שמחים ומנצחים‬
‫בואו נא בואו נא לבית לחם‬
‫בואו וראו אותו‬
‫נולד מלך המלאכים‬
‫הם מכירים שירים של קול אנד דה גאנג?‬
‫מאיר אופרמן.‬
‫אם המנזר הפנתה אותי אלייך.‬
‫היא אמרה שבית היתומים זקוק לגג חדש,‬
‫לדוד חדש, ל-20 מיטות חדשות.‬
‫ובמקרה חיפשתי לתרום תרומה גדולה.‬
‫זה נדיב למדי מצידך, מר אופרמן.‬
‫אופרמן. תודה.‬
‫אבל אם יורשה לי,‬
‫מדוע ברנש כמוך מתעניין בתרומה לכנסייה?‬
‫ברנש כמוני?‬
‫מה? כלומר, יהודי?‬
‫מדוע אישה כמוך מעוניינת לתרום את עצמה לכנסייה?‬
‫- סליחה? - אבא שלך היה יהודי.‬
‫ישו היה יהודי, כן?‬
‫לא ישו.‬
‫אבא שלך, רבקה. אבא שלך.‬
‫היירם קרויצר.‬
‫את עדיין שומעת אותן, נכון?‬
‫את צווחות מנוע הקיטור בזמן שאביך מסר אותך לאישה‬
‫מבעד לחלון הרכבת.‬
‫אולי הוא אמר לך שאת נוסעת לחופשה.‬
‫כמה זמן עבר עד שהבנת מדוע אבא שלך עשה את זה?‬
‫תקשיב לי טוב, אידיוט זקן ומקומט שכמוך.‬
‫אם אתה חושב שאהסס לערוף את ראשך המשגשג‬
‫ולהסיר אותו מצווארך המזוין מול המלאכים הקטנים והיקרים האלה,‬
‫טעות מרה בידך.‬
‫תודה. זו בדיוק הסיבה שבאתי.‬
‫קראתי את התיק שלך. אוקספורד. סוכנות הביון הבריטית.‬
‫אני והעמיתים שלי מרכיבים צוות‬
‫שיביא נאצים מנוולים שנמלטו למותם האלים.‬
‫- מעולם לא. - סליחה?‬
‫שאלת מתי סוף סוף הבנתי מה אבא שלי עשה למעני.‬
‫התשובה היא מעולם לא, כי הייתי צריכה למות איתו.‬
‫הייתי מעדיפה למות איתו אם הייתי זוכה ליום אחד נוסף בזרועותיו.‬
‫אז תודה, מר אופרמן. צר לי שנסעת רחוק כל כך.‬
‫אם את רוצה להשיב את דמי הנסיעה שלך, לנקום את מותו של אביך,‬
‫לא תמצאי את זה באמצעות טקסים וצדקה.‬
‫את מוכרחה להצטרף למאבק הזה. זו הדרך היחידה.‬
‫אביך העלה אותך על הרכבת הזאת רק כדי שיום אחד,‬
‫תוכלי לרדת ממנה.‬
‫אל תהיה בלחץ.‬
‫אני לא בלחץ. אני יהודי. ככה אנחנו נראים כל הזמן.‬
‫שלום.‬
‫- הלו? - שלום.‬
‫שלום, אחיין יקר שלי.‬
‫אוי, אלוהים. את בטח...‬
‫קלרה. נעים מאוד להכיר אותך.‬
‫תראי אותך.‬
‫אני בקושי רואה את הפנים היפות שלך מעל כל הפרחים האלה.‬
‫איזו התחשבות!‬
‫תיכנסי.‬
‫זה המלון שלהם.‬
‫זה טעים מאוד. תודה.‬
‫זה מתכון ישן.‬
‫אני בטוחה שמעולם לא טעמת את זה. זו מנת דגל של המטבח היהודי.‬
‫מתכון של סבתא רבתא-רבתא של סאם. אין דבר חשוב יותר מההיסטוריה שלנו.‬
‫אז חווה, למה דרום אמריקה?‬
‫גרתי בלונדון זמן מה,‬
‫ועברתי לכאן לפני עשר שנים בערך לצורכי עבודה.‬
‫היה תקציב מסוים שרדפתי אחריו, כבר שנים רבות.‬
‫כמה נפלא. הצלחת להשיג את התקציב?‬
‫עדיין לא. אבל אני נהנית מהמרדף.‬
‫קלרה לומדת נוירופסיכיאטריה בסורבון.‬
‫היא מועמדת לתפקיד גדול בקליניקת מחקר מובילה.‬
‫נוירופסיכיאטריה.‬
‫במה הורייך עוסקים, יקירה?‬
‫הם אספני אומנות בלונדון. יש להם גלריה ברחוב סאוויל רואו.‬
‫אספני אומנות.‬
‫זה תחביב נחמד לאנשים עשירים, לא?‬
‫לאסוף, לקחת משהו שלא באמת שייך לך‬
‫אבל לתבוע אותו כרכושך.‬
‫אז... מתי החתונה?‬
‫בעשרה באוקטובר בפריז.‬
‫אוקטובר? אני מאבדת אותך ממש בקרוב, סאם.‬
‫אבל תרוויחי אותי.‬
‫אז זו תהיה חתונה יהודית?‬
‫הטלית של סבא רבא שלך עדיין אצלי.‬
‫- לא אלבש טלית. - למה לא?‬
‫מפני שאתה מתחתן עם שיקסע, אתה מתכוון למחוק את הזהות שלך?‬
‫את מה שאבותיך נלחמו למענו, מתו למענו.‬
‫סבתא שלך בטח מתהפכת בקבר שלה.‬
‫אם סאם רוצה חתונה יהודית, אני אשמח לכבד את זה.‬
‫בשנה וחצי האחרונה למדתי לאפות חלה.‬
‫שרתי "דיינו". אירחתי שני סדרי פסח. סובבתי סביבונים.‬
‫הקשבתי לתקיעת השופר ולתפילות במניין.‬
‫"אני לא משוגע, תבחרו בי" של לני ברוס.‬
‫אני לא רוצה שסאם ימחק את הזהות שלו.‬
‫התאהבתי בו בגלל הזהות שלו, וזה כולל את היהדות שלו.‬
‫אני לא יודעת מה חשבת שאני אהיה, אבל אני אוהבת אותו, חווה,‬
‫מכל הלב.‬
‫והוא אוהב אותי מכל הלב.‬
‫הוא האדם הכי טוב לב, הכי עדין‬
‫והכי נאמן שאני מכירה.‬
‫הייתה לי אהבה פעם.‬
‫אהבה שהייתי נואמת עבורה נאום מטופש כזה.‬
‫קראו לו זאב. הכרנו אחרי המלחמה.‬
‫עבדנו באותו מקצוע.‬
‫התאהבנו.‬
‫היינו יחד במשך 20 שנים.‬
‫ואז אחד מאיתנו העדיף את השנייה על פני העבודה, והשנייה,‬
‫טוב, היא מאמינה‬
‫שהעבודה היא הדבר החשוב מכול.‬
‫זאב נשמע כמו איש בר מזל,‬
‫כי הוא זכה לאהוב אותך במשך כל השנים האלה.‬
‫אולי כדאי שנשתה עוד יין.‬
‫- אני חושב ששתינו מספיק יין, לא? - לא. אני אצטרף אלייך.‬
‫אבל האם השיקסע יכולה להשתמש בשירותים קודם?‬
‫בוודאי, יקירה. הם בהמשך המסדרון הארוך.‬
‫היא טובה מדי בשבילך.‬
‫בוקר טוב. באתי לפגוש את אבא שלי.‬
‫עבר זמן רב.‬
‫באת בשביל הווידוי שלי?‬
‫לא.‬
‫לא, באתי בשביל הווידוי שלי. זה בסדר?‬
‫כשהייתי ילדה קטנה,‬
‫אבא שלי,‬
‫הוא העלה אותי על רכבת.‬
‫רכבת שהייתה אמורה לקחת אותי למקום מבטחים,‬
‫והוא הבטיח לי, אבא שלי,‬
‫שיום אחד הוא יחזור לקחת אותי ושאשוב לזרועותיו.‬
‫ואני כאן.‬
‫נסעתי עד לכאן, נסעתי זמן רב,‬
‫כי אבא שלי שיקר.‬
‫הוא הבטיח לי שהוא יפגוש אותי שוב יום אחד,‬
‫ובאתי לשאול אותך למה.‬
‫באתי לשאול אותך למה הוא שיקר, כי רק אתה יודע.‬
‫רק אתה יכול לדעת.‬
‫רק לך יש תשובה, כי אתה התשובה.‬
‫כי אתה הפכת את ההבטחה הזאת לשקר‬
‫כשירית באבא שלי למוות בברגן-בלזן, בשניים ביולי 1943.‬
‫נכון, הר מונץ?‬
‫אני מתנצל בפנייך.‬
‫שלום.‬
‫איך אפשר לעזור?‬
‫קוראים לי אנטוניו קוסטה.‬
‫אלה הלקוחות שלי, קייט והיימיש יוז.‬
‫הם בדיוק קנו בית נופש באזור‬
‫והם רוצים לרהט אותו.‬
‫לצערי, אנחנו סוגרים מוקדם היום.‬
‫נעיף מבט זריז.‬
‫אפשר להשתמש בחדר הרחצה שלכם? הייתה נסיעה ארוכה.‬
‫הוא מאחור.‬
‫- זהירות. - תירגע.‬
‫לא!‬
‫מה זה?‬
‫אנחנו לא יודעים.‬
‫הם לא מסתירים את היטלר. הם מסתירים את יוזף מנגלה המזוין.‬
‫מלאך המוות, איפה הוא?‬
‫איפה מנגלה?‬
‫- הוא לא פה. - גיטה.‬
‫דברי. איפה הוא עכשיו?‬
‫- מת. - בולשיט.‬
‫לפני שלושה חודשים, הוא נסע לחופשה‬
‫וסבל משבץ במהלך שחייה, והוא טבע.‬
‫לא ידענו מי הוא במשך זמן רב, בכנות.‬
‫רק לפני כמה שנים גילינו את הזהות שלו.‬
‫כשהוא מת, פנינו לעיתונות. ניסינו למכור את הסיפור.‬
‫כן. ואז קיבלנו שיחת טלפון מאישה זקנה.‬
‫היא הבטיחה לעלות על רכבת ולהביא לנו שני מיליון דולר כדי שנשתוק.‬
‫העורב.‬
‫ועם כל הכסף הזה,‬
‫לא נצטרך לעבוד שוב לעולם.‬
‫החזרת עושה את כל המנה.‬
‫אם מישהו אומר לך שהוא לא אוהב חזרת,‬
‫תרוץ בכיוון השני.‬
‫למה הכלובים מיועדים?‬
‫אני אומנית אשליות במשרה חלקית, יקירה. סאם לא סיפר לך?‬
‫דודה חווה היא אומנית, אומנית מיצג.‬
‫יש צילומי מעקב,‬
‫ומפות ושמות של קציני אס-אס וסכינים ואקדחים.‬
‫כן.‬
‫אנחנו צדים נאצים.‬
‫היא מתלוצצת.‬
‫אני לא מתלוצצת. זה בדיוק מה שאנחנו עושים.‬
‫אנחנו צדים נאצים ופוטרים אותם מהעולם הזה.‬
‫אם קלרה תהיה חלק מהמשפחה,‬
‫יש לה זכות לדעת מה העסק המשפחתי, ג'ונה.‬
‫קוראים לו ג'ונה, כמו יונה והלווייתן. ג'ונה היידלבאום.‬
‫לא בטוחה מאיפה הגיע השם "סאם רבינוב", אבל הוא מצלצל לא רע.‬
‫קלרה.‬
‫אל...‬
‫- קלרה! - עדיף ככה.‬
‫היי, מצאתי משהו.‬
‫רק דרעק.‬
‫מורי'לה...‬
‫הם חושבים שאני לא כשירה, זקנה.‬
‫אתה יודע איך אני יודעת שאני לא זקנה?‬
‫כי הייתי אמורה להזדקן איתך.‬
‫הלו?‬
‫תודה. בוא.‬
‫בשם אלוהים.‬
‫לך תזדיין.‬
‫- אלוהים אדירים. - תני לי להסביר. תני לי דקה.‬
‫- אני אסביר הכול. - לא. למה?‬
‫למה לי להקשיב לך, ג'ונה? כל מה שאמרת לי היה שקר.‬
‫- את רוצה לדעת את האמת? - כן.‬
‫לפני שלוש שנים התעוררתי באמצע הלילה‬
‫וראיתי את סבתא שלי נרצחת. היא דיממה למוות בזרועותיי.‬
‫התברר לי שהיא מתה כי בשנה הקודמת היא צדה פושעי מלחמה נאצים.‬
‫האישה הקטנה והנמוכה הזאת נרצחה על ידי אותם נאצים שהיא צדה,‬
‫אז החלפתי אותה אחרי שהיא נפטרה.‬
‫מצאתי את הגבר שרצח אותה. ואז מצאתי עוד עשרות.‬
‫למה אני עובד עד מאוחר?‬
‫למה אני צורח בשנתי? למה שיניתי את השם שלי? בגלל זה.‬
‫כי זה אף פעם לא נגמר.‬
‫באתי לכאן בניסיון לשים לזה סוף אחת לתמיד,‬
‫כדי שיהיו לי חיים איתך, עם האישה שאני אוהב.‬
‫לא.‬
‫- תתכופפי. תקשיבי, כשאגיד... - ג'ונה?‬
‫לכי לשירותים. קדימה. תתחבאי ואל תצאי.‬
‫ג'ונה.‬
‫פתח, ג'ונה.‬
‫ג'ונה.‬
‫היי, ג'ונה.‬
‫ג'ונה.‬
‫ג'ונה!‬
‫ג'ונה.‬
‫בוא לתפוס אותי!‬
‫זוזו! פנו את הדרך!‬
‫זוזו!‬
‫תקשיבי, אני מצטער על מה שקרה קודם.‬
‫אני חושב שאולי הבעיה היא שאני...‬
‫את יודעת, אני עדיין מאוהב בך.‬
‫חכה עד שתתפכח.‬
‫תקשיבי, אני יכול להתנקות.‬
‫- את יודעת את זה. - אנחנו פשוט לא מתאימים.‬
‫- איך את אומרת את זה? - אני לא יכולה לטפל בך.‬
‫זו עבודה במשרה מלאה, וכבר יש לי ילדה, לוני.‬
‫ולא נשאר לי מה לתת.‬
‫ג'ו.‬
‫לא! תעזוב אותי!‬
‫קלרה!‬
‫לא!‬
‫תרגום: דניאלה מגדל‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬