‫ג'ו הרג את ז'ורז' וירה ברוקסי.‬
‫- לא! - ג'ו!‬
‫אם ניקח אותה לבית חולים, הם יראו את פצע הירי.‬
‫אם לא, היא תדמם למוות. אנחנו לוקחים אותה לבית חולים.‬
‫- קדימה. חייבים לזוז. - אני מחזיק אותך, רוקסי.‬
‫קדימה.‬
‫חייבים לזוז.‬
‫יש בית חולים בהמשך הכביש. עברנו לידו.‬
‫- לא. לאן אתה הולך? - להביא את קלרה.‬
‫תיכנס למכונית, לוני, עכשיו.‬
‫הכול בסדר. תסתכלי עליי, הנה.‬
‫- מה שלומה? - לא טוב כל כך.‬
‫תדאגי שהיא תישאר בחיים, בסדר? תדאגי שהיא תישאר בחיים.‬
‫ציידים‬
‫הם הרגו את ז'ורז'. הם ירו ברוקסי.‬
‫- ז'ורז' מת? - מה?‬
‫- הם חטפו את קלרה. - מי?‬
‫- ג'ו. - ג'ו?‬
‫- וטרוויס. - טרוויס? הוא במאסר עולם בפוקיפסי.‬
‫כן, טוב, הוא פה עכשיו. כולם פה.‬
‫ז'ורז' היה צריך להיות זהיר יותר. אידיוט.‬
‫בסדר. הם חטפו את קלרה.‬
‫המסחרית שבה חטפו אותה, החלונות שלה היו מכוסים בנייר עיתון.‬
‫- "דיאריו ויה סונורה". - זה עיתון מקומי.‬
‫ויה סונורה הוא כפר קטן, במרחק שעה נסיעה בערך.‬
‫בסדר. חייבים ללכת. עכשיו.‬
‫- אנחנו לא הולכים לשום מקום. - לא.‬
‫- הם משתמשים בה כפיתיון. - אנחנו חייבים ללכת. לא אכפת לי.‬
‫- חייבים ללכת. - הוא צודק, חייבים.‬
‫אני מחפשת את האיש הזה כבר 30 שנה. אנחנו קרובים עכשיו יותר מתמיד.‬
‫האחריות שלנו היא כלפי ששת המיליונים, לא כלפי החברה השיקסע שלו.‬
‫- לא ארשה להם להרוג אותה. - זה גדול ממך, ג'ונה.‬
‫- המשפחה חשובה יותר, זה מה שאת אמרת. - אני המשפחה שלך!‬
‫אני המשפחה היחידה שלך!‬
‫את מעזה לדבר על משפחה.‬
‫ז'ורז' היה המשפחה שלך. הוא קרא לך "אימא".‬
‫הוא היה לצידך במשך שנים. אפילו אחרי המוות של מאז,‬
‫ואחרי שסופי נהרגה וזאב עזב, ז'ורז' נשאר לצידך.‬
‫ועכשיו הוא מת, ואת פשוט מתנערת ממנו כאילו הוא חרא על הנעל שלך.‬
‫אולי הדם שלך מעט קר יותר משלי, אימא היקרה,‬
‫אבל אדם אחד שנהרג היום זה די והותר.‬
‫נמצא קודם את הבחורה.‬
‫או שתוכלי ללכת לצוד את היטלר לגמרי לבדך.‬
‫פחדנים.‬
‫כולכם פחדנים.‬
‫סבתא שלך הייתה מתביישת.‬
‫וגם אבא שלך.‬
‫את מפחדת ממני?‬
‫התכוונת להתחתן עם ג'ונה ואת מפחדת ממני?‬
‫את יודעת כמה אנשים הוא הרג?‬
‫ירה בהם, שיסף להם את הגרון, חשמל אותם.‬
‫שמעתי שהוא אפילו הרג ילד קטן.‬
‫ילד חף מפשע, רק בן שמונה.‬
‫יקירתי, את חולקת מיטה‬
‫וחיים עם רוצח אכזר.‬
‫לא הרגשת את זה, כשהוא היה בתוכך?‬
‫בבקשה.‬
‫מי לא יבוא בריצה להציל אותך?‬
‫הם צריכים אותך.‬
‫תמיד היית תולעת ספרים.‬
‫איש הקשר שלך בהחלט סיפק את הסחורה.‬
‫- יש כאלה בשפע. - אני בטוח שתמצאי אפילו יותר.‬
‫כסף יכול לקנות הרבה דברים בעולם הזה, רות. הרבה דברים.‬
‫לאן...‬
‫לאן השדכנית המבריקה, הילדה הופמן, שולחת אותך הפעם?‬
‫למצוא גבר שעשוי להיות המפתח להצלחתנו, לטענתה.‬
‫החייל הכי טוב שלה עד כה, לדבריה.‬
‫אדם שחיסל בשקט‬
‫עשרות נאצים באירופה.‬
‫להילדה אין תמונות שלו, אין מסמכים רשמיים.‬
‫רק שם. טומס ארנדט. הוא בגרמניה, אז...‬
‫גרמניה?‬
‫אני אחזור בסוף השבוע. אולי תתרווחי, רות?‬
‫תחלצי את הנעליים. תרגישי בבית.‬
‫אבל זה לא הבית שלי, מאיר.‬
‫לא הייתי טועה לחשוב שכן.‬
‫ולא כדאי שאתה תטעה לגביי.‬
‫סע לשלום.‬
‫תהיי בסדר.‬
‫- לוני... - אני נוסע הכי מהר שאפשר.‬
‫השומרים מתחלפים ב-2:00.‬
‫קרל, אדי, לירה, אתם צריכים להיות בשער הדרום-מערבי ב-1:55.‬
‫יותר מזה והשומרים יתחילו לחשוד. הבנתם?‬
‫ואז אני אגש לתא של אימאני,‬
‫אפרוץ את המנעול ואוציא אותה מהשער הצפוני.‬
‫איי-ג'יי, אתה תחכה שם עם המסחרית ב-2:21.‬
‫אל תתעכב, אל תעצור. הבנת?‬
‫זה חייב להיות מושלם.‬
‫כמו שעון.‬
‫ואז ניסע צפונה עד כמה שאפשר.‬
‫הם אסרו אישה חפה מפשע.‬
‫ולא ארשה לאחותי למות בתא המאסר הזה.‬
‫הצילו!‬
‫הצילו, בבקשה! מישהו!‬
‫- למה שקט פה כל כך? - אני לא יודעת.‬
‫היום יום ראשון. הם בכנסייה.‬
‫אתה זוכר עוד משהו?‬
‫מסחרית לבנה. פיאט 242. בלי לוחית רישוי.‬
‫תשאל אנשים לגבי המכונית. תברר אם מישהו יודע משהו.‬
‫מילי ואני נבדוק את הקצה המערבי.‬
‫לא מחבבים פה אנשים מבחוץ. אנחנו חייבים להיזהר.‬
‫נהיה בסדר.‬
‫מה קרה?‬
‫- עשיתי משהו. - על מה את מדברת?‬
‫לפני שבאנו לכאן, אני...‬
‫היה... בישוף שניסינו להעמיד לדין.‬
‫הוא שיתף פעולה עם הנאצים בליטא.‬
‫- והוא יצא זכאי. - אפילו לא הגענו למשפט.‬
‫ולא יכולת לעבור על זה בשתיקה.‬
‫- והם יודעים שאני אשמה. הם יודעים. - לא, מילי.‬
‫וזה רק עניין של זמן עד שהם ימצאו אותי.‬
‫- אני צריכה ללכת. אני צריכה להיעלם. - לא, אי אפשר.‬
‫לא, אני יודעת איך זה להיעלם.‬
‫אני יודעת איך זה לברוח כל החיים.‬
‫אבל אני מבטיחה לך שאם תברחי לנצח, לא תגיעי לשום מקום.‬
‫זה היה מעשה רע?‬
‫עשית את עבודת האל.‬
‫זה העניין. אני לא...‬
‫אני מרגישה בלב שלי כאילו אני לא...‬
‫כאילו נכשלתי במבחן שלו.‬
‫- הוא היה בישוף. - לא, היו לו כובע וגלימה.‬
‫תחפושת, אבל הוא לא היה בישוף. הוא היה נאצי.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫את חושבת שמה שעשית היה חטא.‬
‫מה שעשית היה ברכה.‬
‫עשית את זה למען אבא שלי.‬
‫עשית את זה למעני.‬
‫מילי, את לא הולכת לגיהינום.‬
‫את לא הולכת לגיהינום.‬
‫מעשה גדול אחד יכול לנצח את כל השאר.‬
‫לטהר אותך מכל החטאים, מעשה גדול אחד.‬
‫למצוא את היטלר.‬
‫את לא הולכת לגיהינום.‬
‫ואת לא הולכת לכלא. את הולכת אך ורק איתי.‬
‫את מבינה?‬
‫ברלין‬
‫- שלום. - שלום.‬
‫אני מחפש את טומס ארנדט.‬
‫- טומס? - כן.‬
‫הוא מבקר את הוריו בהונגריה. הוא יחזור ביום שישי.‬
‫אני יכול לעזור לך במשהו?‬
‫- אתה רוצה להשאיר לו הודעה? - לא, תודה. אני חבר ותיק.‬
‫- אז אני אקפוץ ביום שישי. תודה. - בסדר גמור.‬
‫משוך.‬
‫יצאת מדעתך?‬
‫זאת שאלה?‬
‫אתה חושב שתטוס מעל וושינגטון‬
‫או לונדון או מוסקבה ותפיל נשק גרעיני?‬
‫את מעדיפה להישאר פה ולהביט על העפר ועל הסלעים מדי יום,‬
‫עד שנקמול לאט ונמות?‬
‫אולי המוות יגיע לפני כן.‬
‫נכשלת באמריקה, יקירתי.‬
‫נתתי לך את כל ההזדמנויות, ומיליונים רבים.‬
‫אבל הכניעו אותך עד שכרעת על ברכייך,‬
‫ולא באופן שבזכותו התפרסמת במהלך המלחמה.‬
‫ועכשיו, היהודים הקטנים שלך נמצאים פה,‬
‫והצעצועים הקטנים שלנו צריכים לסדר את הבלגן שעשית.‬
‫אם תפציץ אחת מהערים האלה,‬
‫הם יעשו הכול כדי למצוא אותנו‬
‫ולחסל אותנו לפני שנזכה להזדמנות נוספת.‬
‫אווה...‬
‫הרגתי יותר אנשים בשש שנים ויום‬
‫ממה שג'ינגיס חאן הרג ב-200 שנה.‬
‫והם לא נקפו אצבע כדי למצוא אותי.‬
‫אני אשיג את הפצצה, יקירתי.‬
‫ואז את תראי ותלמדי מה עושים בכוח אמיתי.‬
‫אומר הגבר שלובש חליפת ספארי ויורה ללא תכלית ביונים מחמר‬
‫בשממה מאובקת שמוקפת בעפר ובחרא.‬
‫אני לא קשורה לזה.‬
‫למה שסאם עושה. ג'ונה. איך שלא קוראים לו.‬
‫בבקשה.‬
‫להורים שלי יש כסף.‬
‫אני יכולה... הם יכולים...‬
‫לשלוח לך הרבה כסף אם תשחרר אותי.‬
‫לא אכפת לי מכסף.‬
‫- ממה כן אכפת לך? - תפסיקי.‬
‫אני לא יכולה. לא יכולה להפסיק לדבר כשאני בלחץ וכשאני מפחדת פחד מוות.‬
‫אתה מתכוון להרוג אותי?‬
‫קוראים לי קלרה.‬
‫אני מפאתי קרואוזבורו, ליד לונדון.‬
‫במרחק יריקה משם.‬
‫ואני סטודנטית.‬
‫ואני מפחדת כרגע.‬
‫מי אתה?‬
‫מאיפה אתה?‬
‫פשוט... תדבר איתי.‬
‫- איך קוראים לך? - תפסיקי לדבר.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫תפסיקי לדבר.‬
‫- ייתכן שהיא כבר מתה. אתה יודע את זה? - אני לא יודע את זה.‬
‫אנחנו מבזבזים פה זמן.‬
‫נסרוק את העיירה לפני שנעזוב.‬
‫- אם לא נמצא את המסחרית? - נמצא אותה.‬
‫הייתי אומרת שאהבה גורמת לנו לעשות דברים בוגדניים.‬
‫אבל זו לא אהבה. אתה לא באמת אוהב אותה.‬
‫מה את יודעת על אהבה בכלל?‬
‫אתה חושב שאהבה פירושה לחלוק עם מישהו חיים,‬
‫להיאחז בו, לא משנה מה נקרה בדרכך.‬
‫לא, קינדלע. אהבה אמיתית פירושה להיות רחוק ממנו.‬
‫כדי להגן עליו.‬
‫הגעתי לארגנטינה עם אהבת חיי.‬
‫כשזאב העדיף אותי על פני המשימה, על פני החיפוש אחר היטלר, נפרדתי ממנו.‬
‫כי ידעתי שהוא יסכן את חייו למעני, ולא הייתי מוכנה לזה.‬
‫הרגשתי שקטעתי לעצמי את אחת הגפיים.‬
‫אם היית אוהב אותה באמת, היית נפרד ממנה.‬
‫כי שנינו יודעים שהאיום הכי גדול על קלרה הוא אתה.‬
‫- שום דבר. - כדאי שנלך.‬
‫רגע. היה פרח. טרוויס זרק אותו מהמסחרית.‬
‫חשבתי שהוא מתגרה בי. אולי זה היה רמז.‬
‫היי, צוהריים טובים! ברוכים הבאים.‬
‫איך אפשר לעזור לכם?‬
‫הוא קונה פרחים לחברה שלו.‬
‫יש לך מסחרית?‬
‫סליחה?‬
‫יש לך מסחרית?‬
‫לא.‬
‫איך אתה עושה משלוחים?‬
‫על האופניים שלי.‬
‫על האופניים שלך.‬
‫זאת עיירה קטנה.‬
‫סליחה.‬
‫- ג'ונה, איך הפרח נראה? - הוא היה סגול.‬
‫סגול.‬
‫ג'ונה. זה?‬
‫כן, זה הפרח.‬
‫מי מביא לך את הפרחים האלה?‬
‫תענה על השאלה.‬
‫הם מגיעים מחוות פרחים קטנה.‬
‫לוס אולמוס.‬
‫איפה החווה?‬
‫תגיד לי עכשיו. עכשיו!‬
‫בדרך אוחו דה אגווה.‬
‫- הוא סתם מפחד. - כן.‬
‫תודה.‬
‫ברוך הבא לצוכס, אדוני.‬
‫להביא לך משהו?‬
‫הנקניקיות הלבנות טריות.‬
‫לא.‬
‫אנחנו מוכרים צוואר חזיר. שלושה במארק.‬
‫- אני בסדר. רק הסתכלתי. - אתה תייר.‬
‫- אני מאמריקה, אז... - הכובע שלך מוצא חן בעיניי.‬
‫הכובע שלי. איזה כובע?‬
‫תודה.‬
‫בוא הנה.‬
‫- מה? - בוא. אני לא אנשוך.‬
‫- בבקשה, אני לא רוצה. - קדימה.‬
‫- אתה תתאהב. אני מבטיחה. - טוב, אז אני חייב.‬
‫- זה טעים. אקח חצי ליטר, בבקשה. - בוודאי.‬
‫אז כמה זמן את עובדת פה?‬
‫עשרים שנה בערך.‬
‫בחייך, לא. את מתלוצצת.‬
‫לא. הייתי בת חמש כשאימא שלי הרשתה לי לטאטא שאריות מהרצפה.‬
‫בת עשר כשהתחלתי לעבוד בקופה. ורק בשבוע שעבר התמניתי למנהלת.‬
‫המקום שייך למשפחה שלנו כבר שני דורות.‬
‫אניה, די לפטפט.‬
‫צריך לנקות את המקפיא.‬
‫כמובן, אימא.‬
‫כבר היית צריכה לעשות את זה.‬
‫היא מקסימה, הבת שלך.‬
‫תודה.‬
‫אז הגולאש, זה כל מה שאתה לוקח איתך?‬
‫מה? לא.‬
‫אדוני?‬
‫אדוני, אין לי כל היום.‬
‫אקח שש צלעות.‬
‫- זה בשר חזיר. - חזיר? טוב, אטעם את זה.‬
‫כן? זה טוב?‬
‫בסדר.‬
‫- יש לך חנות יפהפייה. - תודה. ההורים שלי בנו אותה.‬
‫וכשהם מתו, היא עברה אליי.‬
‫צר לי על ההורים שלך.‬
‫זה קרה לפני הרבה זמן.‬
‫- במלחמה? - לא.‬
‫אבא שלי מת מהתקף לב, ואימא שלי מתה משיברון לב.‬
‫זה באמת קורה בדרך כלל כשאנשים נמצאים בזוגיות...‬
‫זה לא קרה בגלל מותו של אבא שלי, זה קרה בגלל מותו של אח שלי.‬
‫הוא היה אחי הגדול והערצתי אותו,‬
‫עד שגיליתי מה נהיה ממנו.‬
‫- הגולאש, כן. - כן.‬
‫- עשרה מארקים בבקשה. מארק גרמני. - כן.‬
‫תודה. היה נעים להכיר אותך.‬
‫- סליחה אם הייתי קצת חטטן. - לא.‬
‫אתה מאמריקה, נכון?‬
‫תמיד רציתי לנסוע לשם.‬
‫אולי לקליפורניה. אולי לנסות לגלוש.‬
‫גלשת פעם?‬
‫לא יודעת למה אני חושבת שכל אמריקאי גולש.‬
‫אני... גר ליד המדבר.‬
‫יש מדבר? לא ידעתי את זה.‬
‫גדלתי במקום הפוך לגמרי. יורד גשם בכל יום במקום שבו גדלתי.‬
‫מה עושים במדבר?‬
‫להורים שלך הייתה בריכת שחייה או משהו?‬
‫היו לי אופני שטח.‬
‫איך הגעת מהמדבר לזה?‬
‫- זה מה שאני אמור לעשות. - אתה אמור לחטוף אותי?‬
‫להרוג אותי?‬
‫למה?‬
‫לא עשיתי כלום.‬
‫אתה לא נאצי.‬
‫אתה בטח יודע את זה. אתה מוכרח לדעת את זה.‬
‫אתה יכול להיזכר. אתה יכול להגיד למוח שלך להיזכר.‬
‫- לא, חכה בבקשה. - לא.‬
‫אפשר לשתות מים קודם? בבקשה?‬
‫תודה.‬
‫אני ממש מודה על...‬
‫תודה.‬
‫לא!‬
‫לא, בבקשה, לא.‬
‫מה קרה לה?‬
‫הייתה תאונת דרכים. היא נפגעה מרסיס.‬
‫- רסיס? - כן.‬
‫שמענו על אירוע ירי במלון.‬
‫- זאת תאונת דרכים. אמרתי לך. - היא צריכה דם.‬
‫היא איבדה הרבה דם. חייבים לנתח עכשיו.‬
‫את רוצה להיות גיבורה?‬
‫תהיי אימא.‬
‫יש לך משהו לומר?‬
‫לך יש?‬
‫אולי, "תודה, אבא, ששוב הצלת אותי"?‬
‫אז בסדר מצידך שבתך החפה מפשע יושבת בכלא בגלל האשמות מפוברקות?‬
‫לא, אבל בהחלט לא בסדר מצידי שבתי השנייה תצטרף אליה.‬
‫לא כשיש לה ילדה בבית שצריכה אותה.‬
‫- את יודעת עד כמה זה אנוכי? - אנוכי?‬
‫אני עושה הכול כדי להוציא את אחותי הגדולה מהכלא.‬
‫אני מסכנת את הכול למען אימאני.‬
‫- מה אתה עושה, אבא? - מה?‬
‫אני ממשכן את הבית ומעסיק עורכי דין.‬
‫אני מגיש עתירות לצו הביאס קורפוס.‬
‫אני מערב את בית המשפט, מגייס את העיתונות.‬
‫אני עושה את זה בדרך הנכונה. בדרך החוקית.‬
‫גם אם תעשה את כל זה, זה לא יעזור.‬
‫אין שום דבר נכון או חוקי או הוגן במה שקרה לאימאני, אבא.‬
‫נראה לך שאני לא יודע?‬
‫את יודעת כמה פעמים נעצרתי בגלל הפגנות‬
‫ושביתות והתבוססתי בתא ודיממתי ובכיתי והפסדתי,‬
‫כדי שאתן לא תצטרכו?‬
‫כדי שלשתי הבנות הקטנות שלי יהיו חיים,‬
‫שבהם הן יוכלו לראות את השמש.‬
‫שבהם הן יוכלו לחייך ולהיות חופשיות ולשמוח,‬
‫ולהיות כל מה שהן רק רוצות.‬
‫ועכשיו את רוצה לשחק אותה חיילת בצבא השחרור השחור?‬
‫תודה לאל שהיית חכמה מספיק כדי לבוא בלי נשק.‬
‫אני מנסה לעשות את המעשה הנכון, אבא.‬
‫זה מה שתמיד עשית.‬
‫מאז שהיית ילדה קטנה.‬
‫כל מאבק הפך למאבק שלך.‬
‫ומליקה היא המאבק הכי חשוב שלי.‬
‫אני מנסה לשפר את העולם בשבילה.‬
‫זה העניין, מתוקה. את העולם שלה.‬
‫וכשאת מנסה להציל את העולם, את מסכנת את העולם שלה.‬
‫לחברה שלכם יש פצע רציני. העורק שלה עלול להיקרע.‬
‫- זה לא חדר ניתוח. - תסתפק במה שיש.‬
‫- יש לי רק הרדמה מקומית... - תסתפק במה שיש.‬
‫את רוצה להיות גיבורה? תהיי אימא.‬
‫תני לה שמחה.‬
‫תני לה עתיד. תהיי לצידה.‬
‫כי אם היא תאבד אותך...‬
‫יש לה בת. בסדר? ילדה קטנה.‬
‫- איפה היית אתמול בערב? - יצאתי.‬
‫- אם היא תאבד אותך... - זה לא יקרה.‬
‫הצלת את העולם?‬
‫כן. אבל אני תמיד אחזור הביתה.‬
‫את יודעת את זה, נכון? תמיד אחזור הביתה.‬
‫יום אחד את תביני,‬
‫וכשזה יקרה, אני חושש שכבר יהיה מאוחר מדי.‬
‫אנגלה צוכס‬
‫אימא.‬
‫חשבתי שזאת את. כשראיתי אותה בחנות שלנו...‬
‫חשבתי שחזרתי בזמן.‬
‫היא נראית בדיוק כמוך, אימא.‬
‫מקום מוזר לבוא אליו.‬
‫טומס. אתה באמת טוב כמו שהילדה אמרה, אני מודה.‬
‫- אתה רוח רפאים. באמת. - מין מזהה את מינו.‬
‫אז מה דעתך?‬
‫אנחנו מרכיבים קבוצה קטנה בניו יורק‬
‫שתצוד נאצים נמלטים ותעמיד אותם לדין.‬
‫באמת?‬
‫אתה חושב שהייתי טס בשמיים במשך שמונה שעות כדי להתלוצץ איתך?‬
‫- ומי יעמיד אותך לדין, מאיר? - סליחה?‬
‫הגעת לגרמניה, ממרחקים,‬
‫וביקרת במצבה של הוריו של אדם בשם וילהלם צוכס.‬
‫אדם שהשמיד את עולמך.‬
‫כן. אז מה?‬
‫- מה? - אנחנו מניחים אבנים.‬
‫יהודים מניחים אבנים על מצבות, לא פרחים.‬
‫חשבתי לעצמי...‬
‫אבנים לא מתות. אבנים לא נובלות. אבנים נשארות לנצח, כמו זיכרונות.‬
‫כמו זכרם של כל האנשים שרצחת, וילהלם.‬
‫אתה חושב שאני לא יודע את זה?‬
‫לו רק היית פחות טוב.‬
‫יש רוחות רפאים שצריכות להישאר נסתרות.‬
‫אל תסתכלי.‬
‫סלחי לי, אימא.‬
‫- לא, בבקשה, לא. - "לא, בבקשה, לא."‬
‫היי!‬
‫- מה? - אריק ראה רכב מתקרב.‬
‫הגיע הזמן.‬
‫בסדר. אז בואי נלך.‬
‫לא.‬
‫המופע מתחיל!‬
‫לא.‬
‫לוס אולמוס‬
‫עכשיו.‬
‫- אנחנו חייבות ללכת! - לא!‬
‫זה מארב מזוין.‬
‫ג'ונה.‬
‫בן זונה!‬
‫מילי.‬
‫קדימה.‬
‫אני עולה.‬
‫קומי. לכי לשם. קדימה.‬
‫אחסל אותו!‬
‫היי, ג'ונה.‬
‫אנחנו עולים.‬
‫אני אהרוג אותה אם לא תורידו את האקדחים שלכם.‬
‫- אני לא מוריד את האקדח. - היי, ג'ונה.‬
‫תורידו את הנשקים המזוינים.‬
‫אנחנו הולכים או שהיא תמות.‬
‫קלרה. קלרה, הכול יהיה בסדר.‬
‫בסדר? קח אותי. רצית אותי, קח אותי.‬
‫- יש לי קו ירי. - אל תירי.‬
‫- הארייט? - אטפל בג'ו. תירי בו.‬
‫- אל תירי. - אני אהרוג אותה!‬
‫אל תירו!‬
‫- יש לי קו ירי מזוין. - אל תירי!‬
‫תחסלי אותו.‬
‫- לא! - רצית אותי, קח אותי.‬
‫תירי בו, חווה!‬
‫- תתרחקו. - ג'ונה!‬
‫ג'ונה!‬
‫אל תירו!‬
‫תניח את הנשק!‬
‫- אל תזוז! שלא תעז לזוז! - קלרה, אני מצטער. אני ממש מצטער.‬
‫- קלרה, אני ממש מצטער. - תעזוב אותי!‬
‫רגע...‬
‫- יש פה עוד מישהו? - לא.‬
‫ירית ברוקסי, לעזאזל.‬
‫היא מתה?‬
‫אולי.‬
‫מה קרה לך?‬
‫אני...‬
‫אני לא יודע.‬
‫קום.‬
‫תעמוד.‬
‫- הארייט. - מה?‬
‫אני יודע איפה היטלר. אני יכול להוביל אתכם אליו.‬
‫תרגום כתוביות: דניאלה מגדל‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬