Джо вбив Жоржа, стріляв у Роксі.
- Ні! - Джо!
У лікарні побачать, що рана вогнепальна.
Вона спливає кров'ю. Ми їдемо в кляту лікарню.
- Ну ж бо. Треба їхати. - Я з тобою, Роксі.
Хутко.
Треба їхати.
Лікарня нижче по вулиці. Ми проїжджали.
- Ні. Ти куди? - За Кларою.
Сідай у машину, Лонні. Швидко.
Усе гаразд. Дивися на мене.
- Як вона? - Поганенько.
Не дай їй померти, гаразд?
МИСЛИВЦІ
Вони вбили Жоржа, стріляли в Роксі.
- Жорж мертвий? - Що?
- Вони забрали Клару. - Хто?
- Джо. - Джо?
- І Тревіс. - Тревіс? Він у Пукіпсі, отримав довічне.
Так, але зараз він тут. Вони всі тут.
Жорж мав бути більш обережним. Ідіот.
Гаразд. У них Клара.
Вони посадили її у фургон з вікнами вкритими газетами.
- «Діаріо Війя Сонора». - Це місцева газета.
Війя Сонора - це таке селище, звідси годину їхати.
Добре. Треба їхати. Зараз.
- Ми нікуди не поїдемо. - Ні.
- Вона буде наживкою. - Треба їхати. Байдуже.
- Потрібно їхати. - Ми мусимо.
Я розшукую його 30 років. Ми ще ніколи не були так близько.
Ми маємо думати про шість мільйонів людей, а не про його шіксу.
- Я не дозволю їм її вбити. - Це не твоя справа.
- Сім'я важливіше. - Я твоя сім'я!
Я єдина твоя сім'я!
Про сім'ю говориш.
Жорж був тобі рідним. Імо, він називав тебе мамою.
Він роками був поряд з тобою. Навіть після смерті Маза,
і коли Софі вбили й Зев пішов, Жорж залишився з тобою.
І зараз ти відмахуєшся від нього, наче лайно струшуєш зі свого взуття.
Ти, мабуть, холоднокровніша за мене, люба імо.
Одна людина сьогодні вже померла. Досить.
Спочатку знайдемо дівчину.
Або можеш сама влаштувати полювання на Гітлера.
Боягузи.
Усі боягузи.
Твоїй сафті було б соромно.
Як і твоєму батькові.
Боїшся мене?
Збиралася заміж за Джону, а мене боїшся?
Знаєш, скільки людей він убив?
Застрелив, перерізав горло, убив струмом.
Я чув, що він убив маленького хлопчика.
Невинна дитина, йому було вісім.
Ти, моя люба, спала,
жила з холоднокровним убивцею.
Не відчувала, коли він був у тобі?
Будь ласка.
Хто б за тобою не прибіг?
Ти їм потрібна.
Ти завжди була буквоїдом.
Твій контакт напевно доставлений.
- Тут купа цього. - Упевнений, ти знайдеш більше.
За гроші, Рут, ти багато чого купуєш у цьому світі.
Де…
Куди незрівнянна звідниця Гільда Гоффман відправляє тебе цього разу?
Знайти чоловіка, який може стати запорукою нашого успіху.
Каже, то її найкращий новачок.
Людина, яка спокійно звела зі світу
десятки нацистів у Європі.
У Гільди немає його фото й жодних його даних.
Лише ім'я - Томас Арндт. Він у Німеччині, тож…
У Німеччині?
Я повернуся. Наприкінці тижня. Влаштовуйся зручніше, Рут.
Роззуйся. Будь як удома.
Але це не мій дім, Меєре.
Я б настільки не помилялася.
І тобі не варто помилятися в мені.
Бережи себе.
Усе буде добре.
- Лонні… - Швидше не можу.
Охоронці змінюються о другій ночі.
Карле, Едді, Ліро, за п'ять хвилин біля південно-західних воріт.
Затримаєтеся - і охорона почне підозрювати. Ясно?
Я тим часом дістануся камери Імані,
зламаю замок і виведу її через північні ворота.
Ей Джею, чекатимеш там о 2:21 на фургоні.
Не стоїш, не зупиняєшся. Ясно?
Усе має пройти ідеально.
Як помащене.
Потім поїдемо якомога далі на північ.
Вони закрили невинну жінку.
Я не залишу мою сестру вмирати за ґратами.
Допоможіть!
Благаю, допоможіть! Хто-небудь!
- Чому тут так тихо? - Не знаю.
Неділя. Вони в церкві.
Щось ще пригадуєш?
Білий фургон. «Фіат-242». Без номерів.
Попитаймо про машину. Може, хтось щось знає.
Ми з Міллі на західну околицю.
Тут чужинців не люблять. Треба обережно.
Усе буде добре.
Що це таке?
- Я дещо зробила. - Про що ти?
Перш ніж ми сюди приїхали, я…
Ми переслідували одного єпископа.
Він співпрацював з нацистами в Литві.
- І його виправдали. - Ми навіть на засіданні не були.
І ти не могла це так залишити.
- Вони знають, що я це зробила. - Ні, Міллі.
Це лише питання часу, коли вони мене знайдуть.
- Мені потрібно зникнути. - Ні. Ти не можеш.
Ні, я знаю, як це - зникати.
Я знаю, що це таке: усе життя тікати.
Запевняю тебе, постійно тікаючи, нікуди не прибіжиш.
Це було неправильно?
Ти зробила роботу Бога.
У тому і річ. Я не…
Я серцем відчуваю, що не…
Я провалила його іспит.
- Він був єпископом. - Носив сутану і бриль,
але не був єпископом. Він був нацистом.
Послухай мене.
Ти думаєш, що согрішила.
Те, що ти зробила, - благословення.
Ти зробила це заради мого батька.
Заради мене.
Міллі, ти не потрапиш у пекло.
Ти не потрапиш у пекло.
Одна велика справа може переважити все.
Можна спокутати всі гріхи однією великою справою.
Знайти Гітлера.
Ти не потрапиш до пекла.
І тебе не посадять. Ти залишишся зі мною, і лише так.
Зрозуміла?
БЕРЛІН
- Вітаю. - Добридень.
Я шукаю Томаса Арндта.
- Томаса? - Так.
Він поїхав до батьків в Угорщину. Повернеться в п'ятницю.
Я можу вам допомогти?
- Залишите повідомлення? - Ні, дякую. Я давній друг.
- Загляну в п'ятницю тоді. - Дуже добре.
Давай.
Ти з глузду з'їхав?
Це запитання?
Гадаєш, можеш пролетіти над Вашингтоном,
або Лондоном чи Москвою і скинути ядерну бомбу?
Хочеш лишатися тут і дивитися на цей бруд і каміння кожен день,
поки не змарнієш і не помреш?
Ймовірно, померти доведеться скоріше.
Ти не впоралася в Америці, люба.
Я дав тобі всі можливості й незлічені мільйони.
Тебе поставили на коліна,
і не в той спосіб, яким ти прославилась під час війни.
А тепер твої жидки тут,
і наші маленькі іграшки повинні прибирати за тобою.
Скинеш бомбу на якесь місто,
і вони зроблять усе, щоб знайти нас
і знищити, перш ніж у нас буде новий шанс.
Єво…
За шість років і один день я вбив більше людей,
ніж імперія Чингісхана за 200 років.
І вони пальцем не поворухнули, щоб знайти мене.
У мене буде бомба, дорогенька.
І тоді подивишся, що може людина з реальною владою.
Сказала людина в сафарі-костюмі, яка безцільно стріляє по глиняних мішенях
у запиленому пустощі з брудом і лайном довкола.
Я не маю жодного відношення до цього.
Що б там Сем не робив. Джона. Хай там як його звуть.
Будь ласка.
У моїх батьків є гроші.
Я можу… Вони можуть…
дати вам багато грошей, якщо ви мене відпустите.
Мене не цікавлять гроші.
- А що цікавить? - Мовчи.
Не можу. Не можу мовчати, коли нервую і боюся померти.
Ви мене вб'єте?
Мене звуть Клара.
Я з передмістя Кроусборо, біля Лондона.
Палицею кинути.
Я студентка.
І мені зараз страшно.
Хто ви?
Звідки ви?
Поговоріть зі мною.
- Як вас звати? - Замовч.
Як вас звати?
Стули пельку.
- Її могли вже вбити. Ти це розумієш? - Не розумію.
Ми марнуємо час.
Прочешемо місто й поїдемо.
- А якщо не знайдемо фургон? - Знайдемо.
Я б сказала, що кохання підштовхує нас на підступні речі.
Але це не кохання. Насправді, ти її не кохаєш.
Що ти знаєш про кохання?
По-твоєму, кохання - це прожити з кимось життя
і не відпускати його, що б там не сталося.
Ні, дитя. Справжнє кохання - це бути без них.
Щоб захистити їх.
Я приїхала до Аргентини з коханням свого життя.
Коли Зев поставив мене вище за місію, за пошуки Гітлера, я порвала з ним.
Бо не хотіла, щоб він ризикував своїм життям заради мене.
Це як відрубати кінцівку.
Якби ти кохав її по-справжньому, ти б порвав з нею.
Ми обидва знаємо, що найбільша загроза для Клари - це ти.
- Нічого. - Треба їхати.
Заждіть. Була квітка. Тревіс викинув її з фургона.
Подумав, він глузує. А це може бути підказка.
Гей, добридень! Вітаю вас.
Чим можу допомогти?
Він шукає квіти для своєї дівчини.
Маєте фургон?
Вибачте?
Маєте фургон?
Ні.
Як доставку робите?
На велосипеді.
На велосипеді?
Це невелике містечко.
Вибачте.
- Джона, яка була квітка? - Фіалкового кольору.
Фіалкова.
Джона. Ця?
Так, вона.
Хто привіз вам ці квіти?
Відповідайте.
Вони з невеличкого господарства.
Лос-Ольмос.
Де знаходиться?
Ану, кажи. Ну ж бо!
На вулиці Охо-де-Аґуа.
- Він просто наляканий. - Авжеж.
Ґрасіас.
Вітаю в Цухсів, пане.
Чим я можу вам допомогти?
Свіжа вайсвурст.
Ні.
Готуємо свинячу шию. Три за німецьку марку.
- Усе гаразд. Я просто зайшов подивитися. - Ви турист.
- Я з Америки, тож… - Мені подобається ваш капелюх.
Мій капелюх. Який?
Дякую.
Йдіть сюди.
- Що? - Ну ж бо. Я не кусаюся.
- Будь ласка, я не хочу. - Скуштуйте.
- Ви закохаєтеся. Обіцяю. - Що ж, тоді доведеться.
- Смачно. Я візьму пів літра. - Авжеж.
Як давно ви тут працюєте?
Десь 20 років.
Не може бути. Ви жартуєте.
Мені було п'ять, коли мама дозволила підмітати тут підлогу.
У десять я вже працювала за прилавком і лише минулого тижня стала керівницею.
Це сімейна справа вже для двох поколінь.
Аню, досить базікати.
Холодильник потрібно вимити.
Авжеж, мамо.
Ти вже мала це зробити.
Вона чарівна, ваша донька.
Дякую.
То ви берете лише гуляш?
Що? Ні.
Пане?
Пане, я не можу чекати цілий день.
Візьму пів десятка реберець.
- Це свинина. - Свинина? Що ж, скуштую.
Так? Добре?
Гаразд.
- У вас чудова крамниця. - Дякую. Її відкрили мої батьки.
Коли вони померли, справа перейшла до мене.
Співчуваю вашій утраті.
Це було дуже давно.
- У війну? - Ні.
Батько помер через серцевий напад, а мати - від розбитого серця.
Таке зазвичай стається з людьми, які прожили разом…
Це сталося не через смерть мого батька, а через смерть мого брата.
Він був старший за мене, і я його боготворила,
поки не дізналася, ким він став.
- Гуляш. - Так.
- Десять марок, будь ласка. Німецьких. - Так.
Дякую. Було приємно поспілкуватися.
- Вибачте, що був трохи причепливим. - Нічого.
Ви ж з Америки, правильно?
Завжди хотіла туди поїхати.
Може, в Каліфорнію. Може, посерфити.
Ви серфили?
Я чомусь вирішила, що всі в Америці серфери.
Я живу поряд з пустелею.
Там є пустеля? Не знала цього.
А у нас було все навпаки. Там, звідки я родом, щодня дощить.
Що ви робили в пустелі?
У ваших батьків був басейн чи що?
Я мав кросовий байк.
І як ви потрапили з пустелі сюди?
- Це те, що я повинен зробити. - Викрасти мене?
Вбити мене?
Чому?
Я нічого не зробила.
Ви не нацист.
Ви повинні це знати. Ви це знаєте.
Ви можете згадати. Можете наказати мозку пригадати це.
- Заждіть, ні. - Ні.
Дайте спочатку води напитися. Будь ласка.
Дякую.
Я така вам вдячна за…
Дякую.
Ні.
Ні!
Ні. Будь ласка, ні.
Що з нею сталося?
Автокатастрофа. Її пронизало шрапнеллю.
- Шрапнеллю? - Так.
Ми чули про стрілянину.
- То була аварія. Я ж сказав. - Потрібна кров.
Вона втратила багато крові. Потрібно оперувати прямо зараз.
Хочеш бути героїнею?
Будь матір'ю.
Щось скажеш?
А ти?
Може: «Дякую, татку, що знову врятував мене»?
То тебе не хвилює, що твою невинну дочку тримають за ґратами?
Мене хвилює, що моя інша дочка може до неї приєднатися.
Тим більше, коли вдома дівчинка, якій вона потрібна.
- Ти розумієш, як це егоїстично? - Егоїстично?
Я роблю все, що можу, щоб визволити свою сестру.
Я ризикую всім заради Імані.
- А ти що робиш, татку? - Що?
Я заставив будинок, щоб платити адвокатам.
Я подаю петиції про габеас корпус.
Я залучаю суд, залучаю пресу.
Я роблю все, як годиться, законним шляхом.
Навіть якщо так, це не допоможе.
Немає нічого справедливого, законного чи правильного в тому, що сталося з Імані.
Гадаєш, я цього не знаю?
Ти знаєш, скільки разів мене заарештовували за протести,
сидячі страйки, скільки скнів за ґратами та проливав кров, і плакав, і втрачав,
щоб вам не довелося?
Щоб мої дві дівчинки могли мати життя,
могли бачити сонце.
Щоб вони могли усміхатися, бути вільними та радіти.
Щоб могли стати ким захочуть.
А ти хочеш грати, наче ти з Чорної визвольної армії?
Добре хоч розуму вистачило не взяти з собою зброю.
Я лише намагаюся вчинити правильно.
І так постійно.
Змалечку така.
До всього є діло.
Маліка - моя найважливіша справа.
Я хочу покращити світ для неї.
У тому і річ, цукерко. Ти - її світ.
Коли ти намагаєшся врятувати світ, вона в небезпеці.
У неї серйозне поранення. Артерія може не витримати.
- Це не операційна. - Робіть.
- У мене лише місцева… - Робіть вже.
Хочеш бути героїнею? Будь матір'ю.
Даруй їй радість.
Подаруй майбутнє. Будь поряд.
Бо якщо тебе не стане…
У неї є донька. Розумієте? Маленька.
- Де ти була вчора? - Їздила у справах.
- Якщо втратить тебе… - Цього не станеться.
Рятуєш світ?
Так. Але завжди повертатимусь додому.
Ти ж це знаєш, так? Я завжди повертатимусь додому.
Колись ти зрозумієш,
і коли це станеться, боюся, буде пізно.
АНЖЕЛА ЦУХС
Мати.
Я подумав, що це ти, коли побачив її у крамниці.
Мені здалося, що я потрапив у минуле.
Вона дуже на тебе схожа, мамо.
Дивне місце ви обрали.
Томасе. Мушу визнати, Гільда мала рацію, коли казала, що ти вправний.
- Ти привид. Справжній. - Тільки привид побачить привида.
То як тобі таке?
Ми зберемо невеличку групу в Нью-Йорку
для полювання на утеклих нацистів, щоб притягнути їх до відповідальності.
Це правда?
Гадаєш, я летів сюди вісім годин, щоб глузувати з тебе?
- А хто притягне вас, Меєре? - Даруй, що?
Ви приїжджаєте до Німеччини, так здалеку,
і приходите на могилу батьків Вільгельма Цухса,
людини, яка зруйнувала ваш світ.
Так. І що?
- Що? - Ми кладемо камені.
Євреї кладуть на могили камені, не квіти.
Я подумав…
Камені не помирають, не зав'януть. Вони постійні, як спогади.
Як пам'ять про кожного, кого ти вбив, Вільгельме.
Гадаєш, я цього не знаю?
От якби ти не був таким розумним.
Деякі привиди мають залишатися невидимими.
Не дивися.
Пробач, мамо.
- Будь ласка, ні. - Ні, будь ласка, ні.
Гей.
- Що? - Ерік каже, сюди їде машина.
Прийшов час.
Гаразд. Тоді ходімо.
Ні.
Шоу починається!
Ні.
ЛОС-ОЛЬМОС
Зараз.
- Треба йти. - Ні.
Це чортова пастка.
Джона.
Виродок!
Міллі.
Іди.
Я нагору.
Підводься. Туди. Уперед.
Він мій!
Гей, Джоно.
Піднімаємось.
Я, трясця, вб'ю її, якщо ти не опустиш пістолет.
- Я не опущу його. - Привіт, Джона.
Опусти клятий пістолет.
Ми йдемо, або вона помре.
Кларо. Кларо, усе буде гаразд.
Добре? Бери мене. Тобі потрібен я, бери мене.
- Я стріляю. - Не стріляй.
- Гаррієт? - Джо мій. Убий його.
- Не стріляти. - Трясця, я її вб'ю.
Не стріляти.
- Я стріляю. - Не стріляти.
Прибери його.
- Не смій! - Потрібен я, ось я.
Прибери його!
- Відійдіть назад! - Джона!
Джона.
Не стріляти!
Кидай зброю! Опускай!
- Не рухайся, хай тобі грець. - Кларо, вибач. Пробач мені.
- Пробач. - Відчепися від мене. Не чіпай.
Зажди…
- Тут хтось ще є? - Ні.
Ти вистрелив у Роксі.
Вона померла?
Можливо.
Що з тобою сталося?
Я…
Не знаю.
Підводься.
Вставай.
- Гаррієт. - Що?
Я знаю, де Гітлер. Я можу показати.
Переклад субтитрів: Anna Rezik
Творчий керівник Дмитро Восколович