-Chci vodu. -Sklapni.
Víš, že moji muži nás najdou.
A až se tak stane, nechám tě pohřbít tady v poušti.
Udělám z tebe ducha.
Dřív jsem na duchy nevěřil.
A pak jsem slyšel jeden příběh.
Starý příběh.
Začíná takhle...
Žil, byl jeden muž,
který vyprávěl příběh o muži,
který vyprávěl příběh
o domě.
NĚMECKO 1942
Co takhle vtip?
Stařík sedí v křesle a vypráví vtip.
To je německý vtip.
Volals mě?
-Co jsi povídal? -Nic jsem neříkal.
Zdálo se mi, že něco slyším.
Říkal jsem vtip.
O tvoje vtipy nikdo nestojí.
Nemám pravdu?
Sněží.
Nejradši jsem měla Marlene.
Vzala jsem si kartáč místo mikrofonu a dělala, že vystupuju v kabaretu.
Pak ty.
Pak já.
Pak dáš na čtvrtou stěnu
trošičku lepidla.
A položíš ji na střechu, takhle.
Pokud je to zarovnané, vytváří to iluzi.
Lásko, je čas.
-Kolik, drahá? -Sedm.
Sedm.
Jedna, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm.
V domečku.
Hadí oči.
Kryso.
Krysa.
Krysa!
Má drahá.
Má lásko.
-Jsi na řadě. -Jsi na řadě.
Otec je doma.
Hugo.
Je to jen podělanej hlemýžď.
Herr Hansom. Je mi ctí, že vás poznávám.
Já jsem hauptsturmführer Halden.
Toto je obersturmführer Luntz a tohle untersturmführer Grimmark.
Omlouváme se, že jsme přišli bez ohlášení,
ale můžeme dál?
Promiňte, ale špatně slyším.
Nepůjdete dál, hoši?
Voní tu květiny.
Z vůně květin se mi chce srát.
-Ticho. -Jen pojďte.
Posaďte se. Drahoušku?
-Miláčku? -Přišli za námi nějací chlapci.
Už jdu.
Prosím, posaďte se.
Herr Hansom. Frau Hansomová. Je mi velkou ctí, že vás oba poznávám.
-Cos říkal, synku? -Cos říkal, drahý?
-Ptal jsem se, co říkal. -Já nic neříkala.
Říkal jsem, že je mi ctí vás poznat, pane.
Pro Říši jste vystavěl sály a hrady hodné samotného Boha.
Ať přetrvají navěky. Stejně jako náš Führer.
Kdy jste se sem nastěhovali?
Nastěhovali? Sami jsme dům postavili.
Vdechli jsme mu život. Díky nám se zrodil.
-Před třiceti lety. -Dvaceti devíti.
Bylo to před třiceti, Helgo.
30-29, 30-29,
Herr Hansom, mám na vás a paní Hansomovou nepříjemný dotaz.
A jsem si jistý, že je to mýlka. Ale zeptat se musím.
Dostali jsme tip od zpravodajské služby,
a jsem nucen se vás co nejšetrněji a nejuctivěji zeptat...
Ukrývá se ve vašem domě někdo?
Počkej, drahá. Počkej.
Musím. Nemůžeme lhát.
Někoho v domě ukrýváme.
-Mohou nás teď slyšet? -Myslím, že ano.
-Kolik jich tu je? -To je těžko říct.
-Co je na tom těžkého? -Přicházejí a odcházejí.
Kde jsou teď?
Ve stěnách.
Pod podlahou.
Ve stropě.
Jak dlouho už tam jsou?
-Třicet let. -Dvacet devět.
Ale válka začala teprve před čtyřmi roky.
Co s tím má válka společného?
Co s Židy válka nemá společného?
S Židy?
V domě nejsou žádní Židé.
A kdo je tedy ve stěnách,
pod podlahou a ve stropě?
Duchové, milánku.
V domě žijí duchové.
Slyšíme je každou noc, šeptají podivné melodie
a smějí se zvláštním vtipům.
Herr Hansom, já a mí kolegové se nezabýváme přízraky.
Zabýváme se lovením Židů.
A podle informací, které máme,
by se v tomto domě Židé mohli skrývat.
-Co říkal, drahý? -Židé.
Židé? Tady? To bychom potřebovali deratizéra.
Synu, jestli si myslíte, že se sem mohli dostat nějací Židé...
-Rozhodně... -Dostaňte je odsud.
Se vší úctou, pane, jsme tady, abychom vyšetřili,
zda nevyjde najevo poněkud aktivnější činnost.
Frau Olga Hiddenbrauová
tvrdí, že Helga Hansomová si z trhu odnesla tři celé kachny.
To je pro dva lidi spousta drůbeže.
Ano, samozřejmě. Kva, kva, kvá.
Zřídkakdy vycházím z domu.
Ale když jdu, koupím nějaké do rezervy a zmrazím je v ledárně.
Tak vám tedy nebude vadit, když se tu porozhlédneme?
-Beze všeho. -Beze všeho.
Budeš dělat panu Hansomovi a milé paní Hansomové společnost,
ano?
Víte,
studoval jsem na architekta.
Nepovídej.
Studoval jsem vás, abych se jím stal.
Nikdy není pozdě jít za hlasem svého srdce.
Hergot.
-Máte vnoučata? -Co povídáš?
-Máte vnoučata? -Ne, drahoušku.
Máte děti?
Měli jsme syna.
Vyrobil jsem mu překrásnou postýlku.
Sám jsem ji vyřezal.
Do dřeva jsem vydlabal zvířátka.
Lvy a medvědy.
A ovce.
Pamatuješ, Heinrichu?
-Aby Hugo hezky spinkal. -Hugo?
Tak se jmenuju já.
-Opravdu? -Opravdu?
Krásné jméno pro krásného chlapce.
Navrhl jsem ji tak, aby se jen tak jemně kolébala.
Aby měl pocit, že je ještě v lůně.
Ale...
Ale vyrostl.
Jak to chlapci dělávají.
A jednou v noci vylezl, jak to chlapci dělají,
přepadl na záda
a zlomil si vaz.
Helgo, on nespadl.
Prasklo pod ním dřevo.
Byla málo bytelná.
V návrhu byla chyba.
V mém návrhu.
Ta postýlka se stala jeho rakví.
Našli jsme ho ráno.
Hugo měl ve tváři klidný výraz, Hugo.
Postýlka se kolébala, ještě se kolébala.
Nevím, jestli jsme s Helgou vůbec měli mít děti.
Nevím, jestli bychom byli schopni se o ně postarat.
To je mi líto.
To je od tebe milé.
Ale vůbec tě to nemusí mrzet.
Pořád tu je.
Hugo. Jeho duch.
Jeho duch mezi nimi.
Heinrich vypráví nejlepší vtipy.
Slyšeli jste to?
Zbožňuju swing.
Pojď.
Vypněte to.
-Slyšeli jste to? -A co?
Musím mít slyšiny.
My už toho v tomhle domě slyšeli, Hugo.
To je ale dům.
Rodiče si nepřáli, abych se stal architektem.
Považovali to za zahálčivé umění.
A vlastně jsem ani nebyl bůhvíjak originální.
Dokázal jsem jen kopírovat to, co už tu bylo. Vykrádat mistry.
Takže když SS zavolala, neváhal jsem.
Ale své nedostatky v projektování jsem přepracoval do nové cesty.
V novou kariéru. Nové umění.
Lidé si myslí, že klíčem k chytání Židů je přemýšlet jako Žid.
Ale tak to není.
Jde o to myslet jako architekt.
Myslet, jako myslí stodola, škola nebo dům.
„Kde bych toho Žida já jakožto dům mohl schovat?“
Zajímavé.
Postavili jste si skvostný dům. Zvenku je tak velký.
Ale uvnitř se zdá být menší.
Mnohem menší.
Opravdu?
Jen zrakový klam. Zkreslená perspektiva.
Mé oko neklame.
Vaše oko klame... mě?
A nejpodivnější ze všeho je tahle příčka.
Tohle dřevo
nestárlo jako ostatní.
Vlastně
vypadá, že je jen pár let staré.
-Nedávná rekonstrukce? -V mém věku, synku?
Heinrich se svým revmatem stěží zvládne nějakou opravu.
To nedává smysl, pane.
Nosnou stěnu jsem změřil na 15 metrů. Tady jsem ale napočítal jen 12.
Změřil jsem to při tanci. Každý krok jeden metr.
Na zkrachovalého architekta se nezdáš.
Co skrýváte?
Co je za tou zdí?
Nic. Jen duchové.
Tomuto domu vládnou duchové. V jeho zdech straší.
-Heinrichu... -V pořádku, Helgo.
Byl jste můj hrdina.
Jak jste mohl zradit Říši a ukrývat Židy?
Proč bych schovával Židy?
Prominentní říšský architekt.
Stavím pro Führera věže a hrobky,
paláce i vězení.
Stavby smrti, ve kterých přebývá smrt a válka.
Možná jste viděl, k čemu se vaše výtvory využívají, a jednou jste zatoužil,
aby se z jedné, aspoň z jedné rakve, co jste vyrobil, stala postýlka.
V mém požehnaném věku se mé srdce odklání od věrnosti,
mé svědomí se komíhá jako korouhvička ve větru.
V 80 letech se póly ve mně převracejí.
Nikdy není pozdě jít za hlasem svého srdce.
Heinrichu.
To bude dobré, Helgo.
Hugo není zabiják.
-Ernste, Matthiasi. -Za tou stěnou nic není.
-Jen duchové, jen Hugo. -Ernste, Matthiasi, pojďte sem dolů.
Synku, prosím. Co to děláš?
Co je za tou stěnou? Řekněte mi to, nebo budu střílet.
Přísahám, že nic.
Mluví pravdu.
Omlouvám se.
Duchové.
Ne.
Honem, Helgo.
Helgo!
Matka je doma.
Němec sedí v křesle a vypráví vtip.
To je legrační.
Pak ty.
Pak já.
Pak to dvěma prsty
přilepíš k pasti ve stěně. Takhle.
Naprosto je to zaskočí.
-Takhle. -Ano.
Pamatuj si, Zeve, že tyhle věci konstruujeme ne proto, že chceme,
ale protože musíme.
-Ano, chlapče? -Dobře.
Šťastné číslo devět.
Jsi na tahu, Zeve.
-Sedm. -Sedm.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm.
Kryso.
Hodně štěstí příště, chlapče.
Otec je doma.
Herr Hansom. Je mi ctí, že vás poznávám.
Já jsem hauptsturmführer Nabor.
Toto je obersturmführer Kritz. a tohle untersturmführer Rigard.
Jdeme dovnitř.
Dali byste si čaj?
Co pro vás můžeme udělat, mládenci?
Pane Hansome, vzpomínáte si na setkání s hauptsturmführerem Haldenem,
obersturmführerem Luntzem a untersturmführerem Grimmarkem?
-O kom že mluvíte? -Jsou z jednotky lovců Židů.
Před týdnem, v pondělí 4. května odjeli... sem.
Měli přijet do Lipska.
Ale vůbec tam nedorazili.
Velitel naší jednotky udává rozmezí příjezdů.
Od devíti do tří, od dvanácti do šesti.
Lidi štve, když někdo nepřijede v určenou dobu.
Člověk, co nám dal tip v bytě v Lipsku,
říkal, že se celý den neukázali.
A zpátky do kasáren se taky nevrátili.
Vzpomínáte si na ně?
-Na koho, synku? -Na ty lovce Židů.
Hledáte prašivý Židy?
Ne. Jsme jednotka na hledání pohřešovaných osob.
My hledáme jednotku, co hledá prašivý Židy.
Ale ano. Židy zabíjíme i my.
Nějací chlapci se tu stavili.
-Moc milí hoši. -Velmi pohlední jinoši.
Asi půl hodiny hledali a pak se rozloučili.
Víte, v kolik to bylo hodin?
-Myslím, že tak ve čtyři. -Podle mě už bylo půl páté, miláčku.
V rádiu zrovna končilo Laškování paní Zinkenzellerové o čtvrté.
-Já bych řekl ve čtyři. -V půl páté.
-Ve čtyři. -V půl páté.
4.00, 4.30. 4.00, 4.30. 4.00, 4.30.
Herr Hansom, Frau Hansomová, můžeme se tu porozhlédnout?
-Beze všeho. -Beze všeho.
Váš dům se mi líbí.
-Děkujeme. -Nám taky.
Uměl bych si představit, že tu bydlím.
Ano.
Mrzí nás, že jsme vás okradli o čas. Děkujeme, že jste nás pustili dál.
Samozřejmě. Snad ty chlapce najdete.
Obersturmführere Kritzi, untersturmführere Rigarde, je čas vyrazit.
Děkujeme a promiňte, že jsme obtěžovali.
-Co to sakra... -Krucinál.
-Líbí se mi ten dům. -Cože? Kurva!
Ty jsi je zastřelil.
-Přeskočilo ti? -Nešlo se vrátit s prázdnýma rukama.
Ti dva by nás stáli můj titul, tebe práci, Gerte,
a tebe hlavu, Andersi.
Takže si vymyslíme, že tihle dva ukrývali pár Židů
a zabili pohřešované důstojníky SS, kteří jim na to přišli.
Když jsme dorazili, našli jsme Židy, zabili je,
zabili ty dva starý senilní židomily a všechny je pohřbili na dvorku,
čímž jsme pomstili naše bratrstvo a navrátili městu řád.
Já si nechám dům a do týdne se do něj nastěhuju.
Ty nepřijdeš o práci a ty o hlavu, Andersi.
Ale vždyť žádné Židy neskrývali. A ty důstojníky SS nezabili.
-No a? -No a?
-Tohle je Heinrich Hansom. -To je dům Heinricha Hansoma.
Tím líp. Víte, za kolik se jednou bude prodávat?
-Thomas má pravdu. -Cože?
Ti tři se už týden pohřešují.
Důstojníci SS se zásadně nepohřešují.
Kdybychom se vrátili s prázdnou, stálo by nás to hlavu.
Jsi zkurvenej psychopat.
Pohřběte těla vzadu na zahradě.
Nechám si sem dát bazén.
Dámy a pánové, představuji vám
dům!
Našel jsem tě. Mám tě. Žide.
Friedrichu, neběhej. Prosím tě.
No tak. Jen se baví.
-Půjdeme dovnitř? -Ano.
Zbožňuji svůj nový dům!
Ďáblové!
Je obrovský!
-Ta kachna je vynikající, drahá. -Chutná divně.
-Friedrichu, sníš to. -Nechci kachnu.
Nemůžeš plýtvat jídlem.
-Dáme ti místo něj jablečné pyré. -Thomasi!
„A v temných lesích král s královnou a malým princem
„našli ten nejkrásnější zámek. Byl starý a výjimečný
„a pro královskou rodinu se hodil. Byli nesmírně šťastní.“
Říkal jsem vám, ať odejdeme,
dokud můžeme.
A kam?
Jsme tři kilometry od základny SS.
Myslíš, že by nás nenašli?
Nová rodina, nové jídlo. Vezmeme si jen to nejnutnější.
Dobře. Je čas, Zeve.
Dobře.
Nekřič, hochu. Jinak ti zabijeme rodinu. Rychle.
-Co tu dělá? -Viděl Zeva.
-Jak jsi mohl být tak neopatrný? -Nemůže za to.
Co s ním uděláme?
Když ho tu necháme, zabijí nás kvůli němu.
To nemůžeme. My tohle neděláme.
Mám lepší nápad.
Friedrichu.
Friedrichu, kdepak jsi?
Thomasi, kde je Friedrich?
Jak to myslíš, kde je?
V posteli není.
Je s tebou?
-Ne. -Friedrichu.
Friedrichu.
Friedrichu, kde jsi?
Friedrichu!
Kde jsi?
-Kde jsi? -Kde jsi?
-Friedrichu. -Friedrichu.
Mami.
Tati.
Pomoc!
-Friedrichu? -Friedrichu.
Friedrichu, kde jsi?
Zajali mě.
-Kdo? -Hansomovi.
Kvůli tomu, co jsi jim udělal, tati.
O čem to mluví?
Friedrichu. Kde sakra jsi?
Friedrichu. Zlatíčko, kdepak jsi?
Blíž.
-Blíž. -Friedrichu.
Mluv s maminkou.
-Kde jsi? -Friedrichu.
Thomasi.
Šabat šalom.
Hansomovi mi moc chybí.
Měli by radost, že máme jejich dům.
Řekla bych, že máme tak dva dny, než toho esesáka
a jeho rodinu začnou hledat.
Musíme na to dům pro jistotu nachystat.
Já to udělám. Vím, jak na to.
Takhle.
Úžasné.
To by mělo stačit.
Dej mi ten provaz.
Musíme přesvědčit komandanta, kde jsou Rigardsovi.
Nezapomeň. Mluvení nech na mně.
Jestli se tě na něco zeptá, odpovím já.
Když nám uvěří, dům nám zůstane.
Dobře.
Otec je doma.
Děkuju, že jste přišel. Nevěděla jsem, komu jinému zavolat.
Vy...
Zachovala jste se správně.
Hauptsturmführer Reinold.
-Můžu dál? -Jistě.
S cukrem navíc.
Zjistila jsem, že mě podvádí.
A že je navíc zbabělec.
Obával se, že Říše s těmi zpustlými Američany prohraje.
Tak odjel.
-Kam? -To neřekl.
Ani synka nepolíbil na rozloučenou. Viď, Friedrichu?
Frau Rigardová,
samozřejmě se pustíme do hledání vašeho zbabělého manžela.
Dobře, že jste nám zavolala.
Heil Hitler.
Vrať se.
V tomto starém domě jsou duchové.
Vyprovodím vás.
Drž se, chlapče.
Díky, že jste přijeli.
Jsem dobrý muž, Frau Rigardová.
Co mi umřela žena na tuberkulózu, jsem velmi osamělý.
-Hauptsturmführere Reinolde. -Vím, že je to poněkud náhlé.
Ale zcela jistě si vás Herr Rigard nezasloužil.
A mě tak napadlo, jak jsem tu seděl,
že bychom si od té osamělosti mohli navzájem pomoct.
Vrať se.
-Můj otec nebyl žádný zbabělec. -Ne.
Kruci.
-Žid. -Ne.
Hergot.
Rivko.
Je čas.
Podívej se pod postel.
Tady nahoře. Utíkají!
Hergot!
Zeve. Poběž. Honem.
Vlastníma rukama, vlastní hlavou jsi postavil něco krásného.
Byl by na tebe moc pyšný. Teď běž. Vezmi děti a utíkejte.
Odejděte zadem a běžte do lesů. Rychle.
Běžte.
Je to pravda.
Myslím, že jsme duchové.
Myslím, že tohle je příběh o duchách.
Počkej.
-Nikdo nepřijde. -Drž hubu.
Moji lidé nás najdou.
-Pojď. -No tak.
Když jsi z nás udělal duchy, naučil jsi nás, jak být neviditelní.
Tohle je šílenství!
Šílenství!
Je to šílenství!
Šílenství!
Věděla to?
Věděla Chava, že jsi ho dostal?
To díky ní se to podařilo.
Děkuju, Zeve.
Děkuju.
Překlad titulků: Vixo
Kreativní dohled Kateřina Hámová