-Jeg vil ha vann. -Hold kjeft.
Du vet at mennene mine finner oss.
Og når de gjør det, skal jeg begrave deg her i ørkenen.
Gjøre deg til et spøkelse!
Jeg trodde det ikke fantes spøkelser.
Så hørte jeg en historie.
En gammel historie.
Den er slik...
Det var en gang en mann
som fortalte historien om en mann
som fortalte historien om
et hus.
TYSKLAND 1942
Vil du høre en vits?
En gammel mann sitter i en stol og forteller en vits.
Det er en tysk vits.
Ropte du på meg?
-Hva sa du? -Jeg sa ingenting.
Jeg trodde jeg hørte noe.
Jeg fortalte en vits.
Ingen vil høre vitsene dine.
Ikke sant?
Det snør.
Marlene var favoritten min.
Jeg pleide å bruke hårbørste som mikrofon og late som jeg var med i en kabaret.
Og så dere.
Og så jeg.
Deretter fester du den fjerde veggen
med litt lim.
Så setter jeg på taket, slik.
Så lenge det er jevnt, skaper det en illusjon.
Kjære, tiden er inne.
-Hvor mange, kjære? -Sju.
Sju.
Én, to, tre, fire, fem, seks, sju.
Trygg.
To enere.
Råttent.
Rotter.
Min kjære.
Min elskling.
-Din tur. -Din tur.
Far er hjemme.
Hugo.
Det er bare en jævla snegle.
Herr Hansom. Det er en ære å møte deg.
Mitt navn er Hauptsturmführer Halden.
Dette er Obersturmführer Luntz. Og dette er Untersturmführer Grimmark.
Beklager at vi kommer uanmeldt.
Men får vi komme inn?
Beklager, jeg har problemer med hørselen.
Men vil dere komme inn?
Det lukter som blomster.
Lukten av blomster gjør at jeg må drite.
-Stille. -Kom.
Kom og sett dere. Kjære?
-Vennen? -Det har kommet noen gutter på besøk.
Jeg kommer.
Sett dere.
Herr Hansom. Frau Hansom. Det er en ære å møte dere begge.
-Hva sa du? -Hva sa du, kjære?
-Jeg spurte hva han sa. -Jeg sa ingenting.
Jeg sa at det er en ære å møte deg.
Du har tegnet haller og slott for Riket som er selv Gud verdig.
Må de leve evig. Og må vår Führer gjøre det samme.
Når flyttet dere inn, Herr Hansom?
Flyttet inn? Vi bygde det selv.
Vi ga dette huset liv. Vi fødte det.
-For tretti år siden. -Tjueni år siden.
Det er 30, Helga.
30-29, 30-29
Herr Hansom, jeg har et ukomfortabelt spørsmål til deg og Frau Hansom.
Det er sikkert bare en misforståelse. Men jeg må likevel spørre.
Etterretningstjenesten vår mottok et tips,
og jeg må spørre så respektfullt som jeg kan:
Gjemmer noen seg i huset deres?
Vent, kjære. Vent.
Jeg må. Vi kan ikke lyve.
Det bor andre i dette huset.
-Kan de høre oss nå? -Det tror jeg.
-Hvor mange er det? -Det er vanskelig å si.
-Hvorfor det? -De kommer og går.
Hvor er de nå?
I veggene.
Under gulvet.
I taket.
Hvor lenge har de vært her?
-I 30 år. -Tjueni.
Men krigen startet for fire år siden.
Hva har krigen med dem å gjøre?
Hva har vel ikke krigen med jødene å gjøre?
Jøder?
Det er ingen jøder i dette huset.
Så hvem er i veggene,
under gulvet og i taket?
Spøkelser.
Det er spøkelser i dette huset.
Vi hører dem hver kveld. De hvisker merkelige melodier
og ler av rare vitser.
Herr Hansom, mine kolleger og jeg jakter ikke på spøkelser.
Vi jakter på jøder.
Og informasjonen vi mottok,
var at det kan hende jøder gjemmer seg i dette huset.
-Hva sa han, kjære? -Jøder.
Jøder? Her? Da trenger vi en skadedyrbekjemper.
Om dere tror at jøder har kommet seg inn hit...
-Så vær så god... -Få dem ut.
Med all tilbørlig respekt, vi er her for å undersøke om
en mer aktiv deltakelse har funnet sted.
Frau Olga Hiddenbrau
hevdet at Helga Hansom kjøpte tre hele ender på markedet.
Det er mange fugler for to mennesker.
Ja, selvfølgelig. Kvakk, kvakk, kvakk.
Jeg forlater sjelden huset.
Men når jeg gjør det, kjøper jeg flere og fryser dem.
Kan vi se oss litt rundt?
-Vær så god. -Vær så god.
Hold den berømte Herr Hansom og den skjønne Frau Hansom med selskap,
er du snill.
Vet du,
jeg studerte arkitektur.
Gjorde du?
Jeg studerte din arkitektur.
Det er aldri for sent å følge hjertet.
Faen.
-Har dere barnebarn? -Hva sa du?
-Har dere barnebarn? -Nei, kjære deg.
Har dere barn?
Vi hadde et en gang.
Jeg lagde en vakker barneseng til ham.
Jeg lagde utskjæringene selv.
Jeg skar ut små dyr.
Løver og bjørner.
Og sauer.
Husker du, Heinrich?
-Så Hugo skulle sove. -Hugo?
Det er navnet mitt.
-Jaså? -Jaså?
Det er et flott navn til en flott gutt.
Jeg lagde den slik at den gynget litt.
Så det skulle føles som om han fortsatt lå i livmoren.
Men...
Men han ble stor.
Slik gutter blir.
Og en natt klatret han opp, slik gutter gjør,
og han falt bakover
og brakk nakken.
Helga, han falt ikke.
Treverket knakk under vekta av ham.
Det var ikke solid nok.
Det var en feil i designet.
I mitt design.
Barnesenga hans ble kista hans.
Vi fant ham neste morgen.
Hugo så fredfull ut, Hugo.
Barnesenga gynget fortsatt.
Jeg vet ikke om det var meningen at Helga og jeg skulle ha barn.
Jeg vet ikke om vi var i stand til å ta vare på dem.
Så leit å høre.
Snilt av deg å si.
Men det er ingen grunn til sympati.
Han er her fortsatt.
Hugo. Det er han som går igjen.
Han går igjen blant dem.
Heinrich forteller de morsomste vitsene.
Hørte dere det?
Jeg elsker swingmusikk.
Kom.
Skru den av.
-Hørte dere det? -Hva da?
Jeg innbiller meg vel ting.
Vi har hørt så mange ting i dette huset, Hugo.
Det er litt av et hus.
Foreldrene mine ville ikke at jeg skulle bli arkitekt.
De mente det var en unyttig kunst.
Og når sant skal sies, var jeg ikke oppfinnsom.
Jeg klarte bare å kopiere det som alt fantes. Stjele fra mesterne.
Så da SS kontaktet meg, ble jeg med.
Men jeg brukte min designfiasko til å brøyte meg en ny vei.
En ny karriere. En ny kunst.
Folk tror at for å fange jøder må man tenke som en jøde.
Det stemmer ikke.
Man må tenke som en arkitekt.
Tenke som en låve eller en skole eller et hjem tenker.
"Hvor kan jeg, et hjem, skjule jøden?"
Interessant.
Dere har bygd et vakkert hus. Det ser så stort ut fra utsiden.
Men på innsiden føles det mindre.
Mye mindre.
Gjør det det?
Det er en illusjon. Tvunget perspektiv.
Illusjoner lurer ikke meg.
Prøver du å lure meg med illusjoner?
Det rareste av alt er at denne veggen,
dette treverket,
ikke har eldes slik som resten.
Faktisk
føles det bare noen år gammelt.
-Har dere pusset opp nylig? -I min alder?
Heinrich kan knapt nok pusse opp modellhuset sitt takket være artritten.
Det virker rart.
Jeg så en bærevegg på 15 meter. Men her ser jeg bare 12.
Jeg målte mens vi danset. Én meter for hvert steg.
Alt dette fra en mislykket arkitekt.
Hva skjuler dere?
Hva er bak denne veggen?
Ingenting. Bare spøkelser.
Spøkelsene styrer dette hjemmet. De hjemsøker veggene.
-Heinrich... -Det er i orden, Helga.
Du var helten min.
Hvordan kunne du svike Riket ved å skjule jøder?
Hvorfor skulle jeg gjemme jøder?
Rikets fremste arkitekt.
Jeg har bygd tårn og graver, palasser og fengsler
for Führeren.
Dødskonstruksjoner som huser drap og død.
Kanskje du så hva konstruksjonene dine ble brukt til, og skulle ønske
at én kiste du bygde, i stedet skulle være en barneseng.
Så i mine gamle dager skulle mitt hjerte forråde sin troskap,
og min samvittighet skulle endre retning som en værhane.
Polene i meg skulle snu i mitt 80. år.
Det er aldri for sent å følge hjertet.
Heinrich.
Det går bra, Helga.
Hugo er ikke en drapsmann.
-Ernst, Matthias. -Det er ingenting bak veggen.
-Bare spøkelser, bare Hugo. -Ernst, Matthias, kom ned hit.
Vær så snill. Hva gjør du?
Hva er bak denne veggen? Si det, ellers skyter jeg.
Ingenting, jeg sverger.
Han sier sannheten.
Beklager.
Spøkelser.
Nei.
Fort, Helga.
Helga!
Mor er hjemme.
En tysk mann sitter i en stol og forteller en vits.
Den er morsom.
Så dere.
Så jeg.
Så tar du to fingre
og limer den til fellen i veggen. Sånn.
De kommer til å bli tatt på senga.
-Voilà. -Ja.
Husk, Zev, vi bygger disse tingene, ikke fordi vi vil,
men fordi vi må.
-Forstått, gutten min? -Ja.
Lykketallet ni.
Din tur, Zev.
-Sju. -Sju.
Én, to, tre, fire, fem, seks, sju.
Råttent.
Bedre lykke neste gang, gutten min.
Far er hjemme.
Herr Hansom. Det er en ære å møte deg.
Hauptsturmführer Nabor.
Dette er Obersturmführer Kritz. Og dette er Untersturmführer Rigard.
Vi kommer inn.
Vil dere ha litt te?
Hva kan vi gjøre for dere?
Herr Hansom, kan du huske å ha møtt Hauptsturmführer Halden,
Obersturmführer Luntz og Untersturmführer Grimmark for en uke siden?
-Hvem er de? -De er fra vår Judenjäger-enhet.
Mandag 4. mai skulle de komme hit.
Deretter skulle de til Leipzig.
Men de kom aldri frem.
Vår Juden-enhet liker å gi et ankomsttidsrom.
Ni til tre, tolv til seks.
Folk blir frustrert når et avtalt tidsrom ikke overholdes.
Han som ringte og tipset oss om leiligheten i Leipzig,
sa at de ikke kom den dagen.
Og de kom aldri tilbake til kasernene.
Husker dere å ha sett dem?
-Hvem da? -Judenjäger-enheten.
Leter dere etter skabbete jøder?
Nei. Vi er enheten for savnede personer.
Vi ser etter enheten som ser etter skabbete jøder.
Men ja. Vi dreper også jøder.
Det kom noen gutter innom.
-Veldig snille gutter. -Kjekke karer.
De lette i rundt en halvtime, og så dro de.
Vet dere hva klokken var?
-Jeg tror den var 16.00. -Jeg tror den var 16.30, kjære.
For Frau Finkenzeller 16.00-underholdning på radioen var akkurat ferdig.
-Jeg tror det var 16.00. -16.30.
-16.00. -16.30.
16.00, 16.30, 16.00, 16.30, 16.00, 16.30
Herr Hansom, Frau Hansom, kan vi se oss litt rundt?
-Ja, vær så god. -Ja, vær så god.
Jeg liker huset deres.
-Takk. -Det gjør vi også.
Jeg kunne godt bodd her.
Ja.
Beklager at vi kastet bort tida deres. Takk for at vi fikk komme inn.
Det skulle bare mangle. Håper dere finner de guttene.
Obersturmführer Kritz, Untersturmführer Rigard, på tide å dra.
Takk, Herr Hansom. Beklager bryet.
-Hva faen? -Faen.
-Jeg liker huset. -Hva faen?
Du skjøt dem.
-Hva faen feiler det deg? -Vi kunne ikke dra tomhendt tilbake.
De hadde tatt tittelen min, og jobben din, Gert,
og hodet ditt, Anders.
Så vi finner på en historie om at de skjulte noen jøder
og drepte de tre savnede SS-soldatene som oppdaget dem.
Da vi kom, fant vi jødene, drepte dem,
drepte de senile gamle jødeelskerne og begravde alle i bakgården
for å hevne våre brødre og gjeninnføre orden her.
Så beholder jeg huset og flytter inn om en uke.
Du får beholde jobben din, og du, Anders, får beholde hodet.
Men de skjulte ingen jøder. Og de drepte ingen SS-soldater.
-Hva så? -Hva så?
-Dette er Heinrich Hansom. -Dette er Heinrich Hansoms hus.
Enda bedre grunn. Kan dere tenke dere salgsverdien?
-Thomas har rett. -Hva?
De tre har vært savnet i en uke.
SS-offiserer forsvinner ikke.
Om vi kom tilbake tomhendte, hadde det vært ille ute med oss.
Du er en jævla psykopat.
Begrav likene i hagen.
Jeg skal bygge et basseng.
Mine damer og herrer, la meg få presentere
huset!
Jeg fant deg. Jeg tok deg. En jøde.
Ikke løp, Friedrich. Vær så snill.
Rolig. Han morer seg bare.
-Skal vi gå inn? -Ja.
Jeg elsker det nye huset!
Djeveler!
Det er så stort!
-Denne anden er deilig, vennen. -Den smaker rart.
-Friedrich, du skal spise. -Jeg vil ikke ha and.
Ikke sløs med maten.
-Du skal få eplemos i stedet. -Thomas!
"I den mørke skogen fant kongen, dronningen og deres lille prins
"det vakreste slottet av dem alle. Det var gammelt og unikt
"og som skapt for helter som dem. De ble svært lykkelige."
Jeg sa jo vi burde ha dratt
mens vi hadde sjansen.
Dratt hvor da?
Vi er tre kilometer fra SS-utposten.
Tror du ikke de ville funnet oss?
Ny familie, ny mat. Vi tar bare det vi trenger.
Tiden er inne, Zev.
Greit.
Ikke skrik, gutt. Ellers dreper vi familien din. Fort.
-Hva gjør han her? -Han så Zev.
-Så uforsiktig av deg. -Det var ikke hans feil.
Hva gjør vi med ham?
Holder vi ham her, blir vi drept.
Vi kan ikke gjøre det. Vi gjør ikke det.
Jeg har en bedre idé.
Friedrich.
Friedrich, hvor er du?
Thomas. Thomas, hvor er Friedrich?
Hva mener du?
Han er ikke i senga si.
Er han sammen med deg?
-Nei. -Friedrich.
Friedrich.
Friedrich, hvor er du?
Friedrich!
Hvor er du?
-Hvor er du? -Hvor er du?
-Friedrich. -Friedrich.
Mamma.
Pappa.
Hjelp!
-Friedrich? -Friedrich.
Friedrich, hvor er du?
De tok meg.
-Hvem tok deg? -Hansom-paret.
Det er på grunn av det du gjorde.
Hva snakker han om?
Friedrich. Hvor i helvete er du?
Friedrich. Vennen, hvor er du?
Nærmere.
-Nærmere. -Friedrich.
Snakk til mamma.
-Hvor er du? -Friedrich.
Thomas.
Shabbat Shalom.
Jeg savner Hansom-paret.
De hadde vært glade for at vi har huset deres.
Jeg tipper vi har to dager før de ser etter
SS-offiseren og familien hans.
Vi må klargjøre huset. Sånn i tilfelle.
Jeg gjør det. Han viste meg hvordan.
Sånn.
Strålende.
Dette burde gjøre susen.
Gi meg tauet.
Vi må overbevise Kommandanten om at vi er Rigardene.
Husk, jeg tar meg av snakkingen.
Om han stiller et spørsmål, la meg svare for deg.
Vi får beholde huset om han tror oss.
Greit.
Far er hjemme.
Takk for at du kom. Jeg visste ikke hvem andre jeg kunne ringe.
Du...
...gjorde det rette.
Hauptsturmführer Reinold.
-Får jeg komme inn? -Så klart.
Den er ekstra søt.
Jeg oppdaget at han hadde hatt en affære.
Og at han var en feiging.
At han var redd Riket skulle tape mot de fordømte amerikanerne.
Så han stakk.
-Hvor da? -Det sa han ikke.
Han kysset ikke engang sønnen vår farvel. Ikke sant, Friedrich?
Vel, Frau Rigard,
vi skal se etter den feige mannen din.
Du gjorde rett i å ringe oss.
Heil Hitler.
Kom tilbake.
Det er spøkelser her.
La meg vise deg ut.
Vær sterk, gutt.
Takk igjen for at du kom.
Jeg er en god mann, Frau Rigard.
Jeg har vært ensom siden kona mi døde av tuberkulose.
-Hauptsturmführer Reinold. -Jeg vet det kommer brått på.
Men Herr Rigard fortjener deg åpenbart ikke.
Og mens jeg satt her, tenkte jeg
at vi kanskje kan gjøre hverandres liv litt mindre ensomme.
Kom tilbake.
-Faren min var ikke en feiging. -Ikke.
Faen.
-Jøde. -Nei.
Faen.
Rivka.
Nå.
Sjekk under senga.
Her oppe. De unnslipper!
Faen!
Zev. Gå.
Du bygde noe vakkert med dine egne hender og din egen hjerne.
Han ville vært stolt. Ta med deg barna og gå.
Gå ut bakdøren og løp inn i skogen. Gå.
Fort.
Det er sant.
Jeg tror vi er spøkelser.
Jeg tror dette er en spøkelseshistorie.
Vent.
-Det kommer ikke noen. -Hold kjeft.
Folkene mine finner oss.
-Kom. -Kom igjen.
Da du gjorde oss til spøkelser, lærte du oss å være usynlige.
Dette er galskap!
Galskap!
Dette er galskap!
Galskap!
Visste hun det?
Visste Chava at dere tok ham?
Vi tok ham takket være henne.
Takk, Zev.
Takk.
Tekst: Stine Ellingsen
Kreativ leder Heidi Rabbevåg