- Vreau apă. - Taci naibii.
Știi că oamenii mei ne vor găsi.
Și, când o vor face, o să te îngrop aici, în deșert.
O să te transform într-o fantomă.
Obișnuiam să cred că nu există fantome.
Apoi am auzit o poveste.
O poveste veche.
Spune așa...
A fost odată ca niciodată un om
care a spus o poveste despre un om
care a spus o poveste despre
o casă.
GERMANIA, 1942
Ce zici de o glumă?
Un bătrân stă pe un scaun și spune o glumă.
Este o glumă nemțească.
M-ai chemat?
- Ce ai spus? - Nu am spus nimic.
Am crezut că am auzit ceva.
Spuneam o glumă.
Nimeni nu vrea să-ți audă glumele.
Nu-i așa?
Ninge.
Marlene a fost preferata mea.
Foloseam o perie de păr ca microfon și mă prefăceam că sunt într-un cabaret.
Acum voi.
Acum eu.
Apoi aplici al patrulea perete
cu un pic de lipici.
Apoi pun acoperișul așa.
Atât timp cât este drept, creează o iluzie.
Scumpule, e timpul.
- Câte, dragă? - Șapte.
Șapte.
Unu, doi, trei, patru, cinci șase, șapte.
La adăpost.
Ochi de șarpe.
La naiba!
La naiba.
La naiba!
Draga mea!
Dragostea mea!
- E rândul tău. - E rândul tău.
A venit tata.
Hugo!
Este doar un melc nenorocit.
Herr Hansom! Este o onoare să vă cunosc, domnule!
Eu sunt Hauptsturmführerul Halden.
Acesta este Obersturmführerul Luntz, iar el este Untersturmführerul Grimmark.
Ne cerem scuze că dăm buzna neanunțați.
Dar ne permiteți să intrăm?
Îmi pare rău, dar am probleme cu auzul.
Băieți, de ce nu poftiți înăuntru?
Miroase a flori.
Mirosul de flori mă face să mă cac.
- Taci! - Poftiți!
Luați un loc! Scumpo?
- Iubire? - Au venit niște băieți în vizită.
Vin acum!
Vă rog, luați loc!
Herr Hansom. Frau Hansom. E o onoare să vă cunosc pe amândoi!
- Ce ai spus, fiule? - Ce ai spus, dragă?
- L-am întrebat ce a spus. - Nu am spus nimic.
Am spus că este o onoare să vă cunosc, domnule!
Ați proiectat săli și castele pentru Reich demne de Dumnezeu Însuși.
Fie ca ele să dăinuie pentru totdeauna! La fel ca Führerul nostru!
Când v-ați mutat aici, Herr Hansom?
Să ne mutăm? Am clădit totul singuri.
Am dat viață acestei case. Am făcut-o să se nască.
- Acum 30 de ani. - Acum 29 de ani.
Era acum 30 de ani, Helga.
30-29, 30-29
Wunderbar!
Herr Hansom, aceasta e o anchetă neplăcută pentru dvs. și Frau Hansom.
Und sunt convins că undeva s-a produs o neînțelegere. Dar sunt nevoit să întreb.
Serviciile noastre secrete au primit un pont
și trebuie să întreb, pe cât de delicat și respectuos pot,
se ascunde altcineva în casa dvs.?
Stai, draga mea. Așteaptă!
Trebuie. Nu putem minți.
Îi adăpostim și pe alții în această casă.
- Ne pot auzi chiar acum? - Cred că pot.
- Cât de mulți sunt? - E greu de spus.
- Ce e atât de greu? - Vin și pleacă.
Unde sunt acum?
În pereți.
Sub scândurile podelei.
În tavan.
De cât timp sunt aici?
- Treizeci de ani. - Douăzeci și nouă.
Dar războiul a început acum patru ani.
Ce legătură are războiul cu ei?
Ce legătură nu are războiul cu evreii?
Evrei?
Nu există evrei în această casă.
Atunci cine este în acești pereți,
sub scândurile podelei și în tavan?
Fantome, dragule!
Există fantome în această casă.
Le auzim în fiecare seară, șoptind melodii ciudate,
râzând de glume ciudate.
Herr Hansom, eu și colegii mei nu ne ocupăm de apariții.
Ne ocupăm cu vânătoarea de evrei.
Și informațiile pe care le-am primit
arată că ar putea fi evrei care se ascund în această casă.
- Ce a spus, dragule? - Evrei.
Evrei? Aici? Am avea nevoie de un exterminator.
Fiule, dacă crezi că sunt evrei care să fi pătruns...
- Bineînțeles... - Scoate-i de aici!
Cu tot respectul, domnule, suntem aici pentru a investiga dacă
a existat o implicare mai activă.
Frau Olga Hiddenbrau
a susținut că Helga Hansom a luat trei rațe întregi de la piață.
Prea multe păsări pentru două persoane.
Da, desigur. Mac, mac, mac.
Rareori părăsesc această casă.
Dar, când o fac, cumpăr mai mult și pun în răcitor.
Vă deranjează dacă aruncăm o privire?
- Chiar vă rugăm! - Chiar vă rugăm!
Ține-le companie faimosului Herr Hansom și stimatei Frau Hansom,
bine?
Știți,
am studiat să devin arhitect.
Chiar așa?
V-am studiat pe dvs. ca să devin arhitect.
Nu este niciodată prea târziu să-ți urmezi inima.
La naiba.
- Aveți nepoți? - Ce ai spus?
- Aveți nepoți? - Nu, dragule.
Aveți copii?
Am avut un copil cândva.
I-am construit un pătuț frumos.
L-am sculptat chiar eu.
Am sculptat niște animăluțe în lemn.
Lei și urși.
Și oi.
Îți amintești, Heinrich?
- Ca Hugo să poată dormi. - Hugo?
Așa mă cheamă pe mine.
- Serios? - Serios?
Este un nume minunat pentru un băiat minunat.
L-am proiectat astfel încât să se legene foarte ușor.
Ca să se simtă de parcă ar fi fost tot în pântec.
Dar...
Dar s-a făcut mare.
Așa cum fac băieții.
Și, într-o noapte, s-a cățărat, așa cum fac băieții.
și a căzut înapoi
și și-a rupt gâtul.
Helga, nu a căzut.
Lemnul s-a rupt sub greutatea lui.
Nu a fost suficient de robust.
A existat un defect în proiectare.
În proiectul meu.
Pătuțul lui i-a devenit sicriu.
L-am găsit a doua zi dimineață.
Hugo părea pașnic, Hugo.
Pătuțul încă se mai balansa.
Nu știu dacă Helga și eu eram meniți să avem vreodată copii.
Nu știu dacă am fi fost capabili să avem grijă de ei.
Îmi pare foarte rău!
Ești foarte amabil.
Dar nu e ceva de care să-ți pară rău.
El este încă aici.
Hugo. E fantoma lui.
Fantoma lui printre ei.
Heinrich spune cele mai amuzante glume.
Ați auzit asta?
Ador swingul!
Haide!
Opriți-l!
- Ați auzit asta? - Ce să auzim?
Probabil mi se pare că aud sunete.
Am auzit atât de multe lucruri în casa asta, Hugo.
E o casă impresionantă.
Părinții mei nu și-au dorit niciodată ca eu să devin arhitect.
Au considerat că este o artă inutilă.
Și, ca să fiu sincer, nu eram o persoană creativă.
Puteam doar să copiez ceea ce exista deja. Furam de la maeștri.
Deci, când m-au chemat în SS, m-am alăturat.
Dar am folosit eșecurile mele în design ca să-mi croiesc o cale nouă.
O nouă carieră. O nouă artă.
Mulți cred că secretul ca să prinzi evrei e să gândești ca ei.
Dar nu e așa.
Secretul e să gândești ca un arhitect.
Să gândești cum ar gândi un hambar, o școală sau o casă.
„Unde aș putea eu, o casă, să ascund evreii?”
Interesant.
Ați construit o casă frumoasă. La exterior este foarte mare.
Dar înăuntru pare mai mică.
Mult mai mică.
Serios?
E o iluzie optică. Perspectivă forțată.
Ochiul meu nu se înșală.
Ai dvs. încearcă să-i înșele pe ai mei?
Und, cel mai ciudat dintre toate, acest perete,
acest lemn,
nu a îmbătrânit ca restul.
De fapt,
pare că are doar câțiva ani.
- O renovare recentă? - La vârsta mea, fiule?
Heinrich abia mai poate să-și renoveze macheta, cu artrita lui.
Nu are sens, domnule.
Am observat un perete de susținere de 15 metri. Din ochi, am măsurat doar 12.
Când dansam, am măsurat. Fiecare pas, un metru.
Toate astea de la un arhitect eșuat.
Ce ascundeți?
Ce e în spatele acestui zid?
Nimic. Doar fantome.
Fantomele stăpânesc casa asta. Ele bântuie aceste ziduri.
- Heinrich... - E în regulă, Helga.
Ai fost eroul meu.
Cum ai putut să trădezi Reichul ascunzând evrei?
De ce aș ascunde evrei?
Arhitectul-șef al Reichului.
Construiesc turnuri și morminte, palate și închisori
pentru Führer.
Structuri ale morții, unde sălășluiesc crimele și războiul.
Poate dacă ai vedea la ce-ți sunt folosite creațiile, măcar o dată, ți-ai dori
ca un sicriu construit de tine să fi fost pătuț de copil.
La vârsta mea înaintată, inima ar trebui să se întoarcă de la loialitatea ei,
conștiința mea ar trebui să se rotească precum o giruetă.
Polii din mine să se inverseze la 80 de ani.
Nu este niciodată prea târziu să-ți urmezi inima.
Heinrich.
O să fie în regulă, Helga.
Hugo nu e un ucigaș.
- Ernst, Matthias! - Nu e nimic în spatele acelui zid.
- Doar fantome, doar Hugo. - Ernst, Matthias, coborâți aici!
Fiule, te rog! Ce faci?
Ce e-n spatele acestui zid? Spune-mi ce e în spatele zidului sau trag.
Jur, nu este nimic.
Spune adevărul.
Îmi pare rău.
Fantome.
Nu.
Grăbește-te, Helga!
Helga!
A venit mama!
Un neamț stă într-un scaun și spune o glumă.
Este amuzantă.
Acum voi.
Acum eu.
Apoi iei două degete
și le lipești de capcana din perete. Așa.
Îi va lua complet prin surprindere.
- Voilà. - Da.
Nu uita, Zev, construim aceste lucruri nu pentru că vrem,
ci pentru că suntem nevoiți.
- Bine, băiatul meu? - Bine.
Numărul norocos nouă.
Rândul tău, Zev.
- Șapte. - Șapte.
Unu, doi, trei, patru, cinci, șase, șapte.
La naiba!
Mai mult noroc data viitoare, băiete!
A venit tata.
Herr Hansom! Este o onoare să vă cunosc, domnule!
Eu sunt Hauptsturmführerul Nabor.
Acesta este Obersturmführerul Kritz, iar el este Untersturmführerul Rigard.
Trebuie să intrăm.
Băieți, vă pot servi cu un ceai?
Cu ce vă putem fi de folos, băieți?
Herr Hansom, vă amintiți să-i fi întâlnit pe Hauptsturmführerul Halden,
Obersturmführerul Luntz și Untersturmführerul Grimmark de curând?
- Mă scuzați, cine? - Sunt din divizia Judenjäger.
Luni, 4 mai, au plecat în ultima inspecție ca să vină aici.
După aceea, trebuia să ajungă în Leipzig.
Dar nu au mai ajuns.
Unitatea vrea intervale de sosire.
Între 9:00 și 15:00, între 12:00 și 18:00.
Oamenii sunt frustrați când li se promite o oră și nu e respectată.
Tipul care a sunat la apartamentul rezervat în Leipzig
a spus că nu au mai ajuns.
Și nici la cazarmă nu s-au mai întors.
Vă amintiți să-i fi văzut?
- Pe cine, fiule? - Unitatea Judenjäger.
Băieți, voi căutați evrei păduchioși?
Nu. Suntem unitatea care se ocupă cu persoanele dispărute.
Și căutăm unitatea care caută evrei păduchioși.
Dar, da. Omorâm și evrei.
Au trecut niște băieți pe aici.
- Foarte amabili! - Tare chipeși!
Au căutat vreo 30 de minute și apoi și-au văzut de drum.
Știți la ce oră a fost?
- Cred că a fost la 16:00. - Cred că era 16:30, dragule.
Emisiunea lui Frau Zinkenfeller de la 16:00 tocmai se termina la radio.
- Eu aș spune 16:00. - 16:30.
- 16:00. - 16:30.
16:00, 16:30! 16:00, 16:30!
Herr Hansom, Frau Hansom, v-ar deranja să aruncăm o privire pe aici?
- Chiar vă rugăm! - Chiar vă rugăm!
Îmi place casa dvs.
- Mulțumesc. - Și nouă ne place.
M-aș putea vedea locuind aici.
Da.
Ne pare rău că v-am irosit timpul. Vă mulțumim că ne-ați primit în casă.
Desigur. Sper că îi veți găsi pe băieții aceia.
Obersturmführer Kritz, Untersturmführer Rigard, trebuie să plecăm.
Mulțumesc, Herr Hansom! Ne scuzați pentru deranj!
- Ce dracu'? - La naiba!
- Îmi place casa. - Ce dracu'?
I-ai împușcat.
- Care dracu' e problema ta? - Nu ne puteam întoarce cu mâinile goale.
Mie mi-ar fi luat titlul, ție, Gert, slujba
și ție ți-ar fi luat capul, Anders.
Așa că inventăm o poveste că ăștia doi ascundeau câțiva evrei
și au ucis pe cei trei ofițeri SS dispăruți care îi descoperiseră.
Când am ajuns, i-am găsit pe evrei, i-am ucis,
am ucis senilii ăștia iubitori de evrei și i-am îngropat în curtea din spate,
răzbunându-ne frații și restabilind ordinea în acest oraș.
Și pot să păstrez casa, în care mă voi muta într-o săptămână.
Tu îți păstrezi slujba, iar tu, Anders, îți păstrezi capul.
Nu ascundeau niciun nenorocit de evreu. Și nici nu i-au ucis pe ofițerii SS.
- Și ce dacă? - „Și ce dacă?”
- Este Heinrich Hansom. - Asta e casa lui Heinrich Hansom.
Un motiv în plus! Vă imaginați cu cât se poate revinde?
- Thomas are dreptate. - Ce?
Cei trei lipsesc deja de o săptămână.
Ofițerii SS nu dispar.
Dacă ne întoarcem cu mâinile goale, ne iau capul.
Ești un psihopat nenorocit!
Îngroapă cadavrele în grădina din spate.
O să fac și o piscină.
Doamnelor și domnilor, vă prezint
casa!
Te-am găsit! Te-am prins! Un evreu.
Friedrich, nu fugi. Te implor!
Haide! Se distrează și el!
- Mergem înăuntru? - Da.
Ador noua mea casă!
Diavolii!
E enormă!
- Rața este delicioasă, draga mea. - Are un gust ciudat.
- Friedrich, o să mănânci! - Nu vreau rață.
Nu poți s-o arunci.
- Atunci, îți dăm sos de mere. - Thomas!
„Și, în pădurea întunecoasă, regele, regina și micul lor prinț
„au găsit un castel minunat. Era vechi și deosebit,
„numai bun pentru eroi ca ei. Au găsit o mare fericire.”
Ți-am spus că ar fi trebuit să plecăm
când am avut ocazia.
Și unde să ne ducem?
Suntem la trei kilometri de avanpostul SS.
Nu crezi că ne-ar găsi?
Familie nouă, mâncare nouă. Luăm doar ceea ce avem nevoie.
Bine. E timpul, Zev!
Bine.
Nu țipa, băiete. Altfel, îți ucidem familia. Repede!
- Ce face el aici? - L-a văzut pe Zev.
- Cum ai putut fi așa neglijent? - N-a fost vina lui.
Ce facem cu el?
Dacă îl ținem aici, o să fim uciși cu toții din cauza lui.
Nu putem face asta. Noi nu procedăm așa.
Am o idee mai bună.
Friedrich.
Friedrich, unde ești?
Thomas, unde e Friedrich?
Cum adică unde e Friedrich?
Nu e în patul lui.
E cu tine?
- Nu. - Friedrich.
Friedrich!
Friedrich, unde ești?
Unde ești?
- Unde ești? - Unde ești?
- Friedrich! - Friedrich!
Mamă!
Tată!
Ajutor!
- Friedrich? - Friedrich.
Friedrich, unde ești?
M-au luat!
- Cine te-a luat? - Soții Hansom.
Tată, e din cauza a ceea ce le-ai făcut.
Despre ce vorbește?
Friedrich. Unde dracu' ești?
Friedrich, iubitule, unde ești?
Mai aproape.
- Mai aproape! - Friedrich!
Vorbește cu mami!
- Unde ești? - Friedrich!
Thomas!
Shabbat Shalom!
Mi-e dor de soții Hansom.
Cred că s-ar bucura că avem noi casa lor.
Aș spune că avem două zile înainte să înceapă să-i caute
pe ofițerul SS și familia lui.
Trebuie să pregătim casa. Pentru orice eventualitate.
O fac eu! El m-a învățat cum.
Așa.
Minunat!
Ar trebui să fie în regulă.
Dă-mi frânghia.
Trebuie să-l convingem pe Kommandant că suntem familia Rigard.
Nu uita, mă lași pe mine să vorbesc.
Dacă ești întrebat, mă lași să răspund pentru tine.
Dacă ne crede, putem păstra casa.
Bine.
A venit tata.
Vă mulțumim că ați venit! Nu știam pe cine altcineva să sunăm.
Ați...
făcut ce trebuia.
Hauptsturmführer Reinold.
- Pot intra? - Desigur.
Am făcut-o mai dulce.
Am descoperit că avea o aventură.
Și că era un laș.
Că se temea că Reichul va pierde în fața nelegiuiților de americani.
Așa că și-a luat tălpășița.
- Încotro? - Nu a spus.
Nici nu a sărutat copilul de rămas-bun. Nu este așa, Friedrich?
Frau Rigard,
îl vom căuta, fără îndoială, pe soțul dvs. laș.
Ați făcut ce trebuia sunându-ne.
Heil Hitler!
Întoarce-te aici!
Casa asta veche are fantome.
Permiteți-mi să vă conduc!
Fii puternic, băiete.
Mulțumesc din nou că ați venit!
Sunt un om bun, Frau Rigard.
Am fost foarte singur de când soția a murit de tuberculoză.
- Hauptsturmführer Reinold! - Știu că este din senin.
Dar, în mod clar, Herr Rigard nu vă merită!
Și mă gândeam, stând aici,
că ne-am putea face unul altuia viața mai lipsită de singurătate.
Întoarce-te aici!
- Tatăl meu nu era laș! - Nu...
La naiba!
- Evreu. - Nu.
La naiba!
Rivka!
E timpul.
Verifică sub pat!
Aici, sus! Scapă!
Rahat!
Zev! Pleacă imediat!
Ai construit ceva frumos cu mâinile tale, cu mintea ta.
Ar fi fost foarte mândru. Acum, du-te! Ia copiii și plecați!
Ieșiți prin spate și fugiți în pădure. Duceți-vă!
Duceți-vă!
Este adevărat.
Cred că suntem fantome.
Cred că aceasta este o poveste cu fantome.
Stai, așteaptă!
- Nu vine nimeni. - Taci dracu' din gură!
Oamenii mei ne vor găsi.
- Vino! - Haide!
Când ne-ai făcut fantome, ne-ai învățat cum să fim invizibili.
E o nebunie!
O nebunie!
E o nebunie!
O nebunie!
Ea știa?
Știa Chava că l-ai prins?
Datorită ei am reușit.
Mulțumesc, Zev!
Mulțumesc!
Subtitrarea: Karina Han
Redactor Anca Tach