‫תראה את מצבנו עכשיו.‬
‫לא עשיתי שום דבר רע.‬
‫אתה יודע, לא רצו לתת לי לדבר איתך בכלל.‬
‫בבקשה, תחלצי אותי מכאן.‬
‫בבקשה. כל שנייה שבה אני לא מחפש את גבריאל...‬
‫אני בטוחה שהוא יכול לחכות עוד קצת.‬
‫מה את רוצה ממני?‬
‫את האמת.‬
‫פשוט תגיד לי את האמת.‬
‫כשבאתי הנה חשבתי שאני סוף-סוף חופשי.‬
‫נעול במשך כמה ימים בחדר האורחים שלך,‬
‫ועכשיו אני שוב בכלוב.‬
- ‫- מי החזיק אותך בכלוב? - את לא תביני.‬
‫אולי תיתן לי לנסות?‬
‫הם שולטים בכול.‬
‫במה שאנחנו אוכלים.‬
‫מתי אנחנו ישנים.‬
‫איך אנחנו חושבים.‬
‫היינו מבודדים לגמרי באיזה מתחם באמצע שומקום.‬
‫בעיניהם, זו רק דרך להגן על הסוד.‬
‫איזה סוד?‬
‫אותו סוד שלכם, מתחת למחסן.‬
‫יש עוד כאלה, דרך אגב.‬
‫עוד רבים.‬
‫מי בנה אותם?‬
‫אני לא בטוח.‬
‫אבל הם ישנים מאוד.‬
‫וכוכב הלכת?‬
‫ראית אותו.‬
‫הוא שממה.‬
‫דברים הולכים לשם כדי למות.‬
‫לא ייתכן שזה הכול. חייב להיות יותר מזה.‬
‫את חושבת בקטן מדי.‬
‫הדברים האלה לא הולכים סתם כך לכוכב הלכת.‬
‫כולם מתחברים זה לזה כמו רשת של דלתות.‬
‫ככה הגעתי הנה. ככה גבריאל הגיע הנה.‬
‫דרך הדלתות?‬
‫אני חייב למצוא אותו.‬
‫אם אמצא אותו, יש לי סיכוי.‬
‫אוכל להתחיל חיים חדשים.‬
‫אחרת,‬
‫הם ישלחו אנשים.‬
‫אנשים מסוכנים.‬
‫מהיכן הגיע הדם?‬
‫כשברחתי, מישהו ראה אותי.‬
‫הוא ניסה לעצור אותי.‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬
‫הוא היה...‬
‫אם הם ימצאו אותי, הם יהרגו אותי.‬
‫שמי הלילה‬
‫את צריכה לחזור מחר, גברת.‬
‫זה בטח לא טוב למישהי בגילך להיות בחוץ בשעה כה מאוחרת.‬
‫נו...‬
‫תני לי להחליט בנידון, בבקשה.‬
‫וזה לא יכול לחכות.‬
‫תראי, הוא צעיר, והוא שתה יותר מדי.‬
‫אי אפשר פשוט להחליק את זה?‬
‫עצרו אותו בגלל גילופין בפרהסיה.‬
‫הוא במעצר כי ברח משוטר.‬
- ‫- הוא חדש בעיר, והוא פחד. - אין לו תעודה מזהה.‬
‫והוא מסרב למסור לי שם משפחה ותאריך לידה.‬
‫נובטני.‬
‫יש קשר משפחתי לאריק?‬
‫כן. הוא אבא שלי.‬
‫באמת?‬
‫לימדתי את אריק בתיכון פארנסוורת'.‬
‫הוא לא היה גם שוטר?‬
‫הוא פרש זה עתה אחרי 30 שנים.‬
‫נו...‬
‫עזרתי לו לכתוב את החיבור שלו כשהוא הגיש בקשה לאקדמיה.‬
‫והינה את, הולכת בעקבותיו.‬
‫הוא בטח גאה כל כך.‬
‫הוא אחד שמשוויץ.‬
‫ידעתי שלאביך היה אופי,‬
‫עוד בתיכון.‬
‫בדומה לצעיר שכלוא אצלכם שם.‬
‫זה לא מגיע לו.‬
‫חוץ מזה, לא תמנעי מזוג קשיש את המטפל שלהם, נכון?‬
‫ואני יכולה לשלם את הקנס שלו כעת.‬
‫בטח היית מורה קשוחה.‬
‫תני לי לראות מה אוכל לעשות.‬
‫משטרה‬
‫קראת פעם את אמרסון?‬
‫לא. מי זה?‬
‫ראלף וולדו אמרסון.‬
‫נהגתי ללמד את החיבור שלו "פיצוי".‬
‫הוא עסק בכוחות המאזנים של היקום.‬
‫לא בפיזיקה, אלא...‬
‫בנשמה.‬
‫"תמיד יש נסיבות מאזנות", לדבריו.‬
‫כשמייקל מת סבלתי מכאב יוצא דופן.‬
‫חשבתי שמה שמצאנו בחצר האחורית...‬
‫שהדבר הזה הוא "הנסיבות המאזנות" שלנו.‬
‫אבל אני מניחה שזה לא כל כך ייחודי, למרות הכול.‬
‫אבל שלכם ייחודי.‬
‫אתה לא חייב להגיד את זה.‬
‫לא, אני רציני.‬
‫משהו הביא את אבא שלי לחצר האחורית שלכם.‬
‫מה שהוביל אותי אלייך.‬
‫זה נועד לקרות.‬
‫טוב, אם כך,‬
‫תוכל בבקשה לא לברוח שוב?‬
‫לא ברחתי.‬
‫שנדרה לקחה את זה.‬
‫אני יודע שהיא לקחה.‬
‫אז מה הייתה התוכנית שלך?‬
‫פשוט לדפוק על הדלת שלה בחצות ולבקש שתחזיר את זה?‬
‫בשם אלוהים. הוא אמור להשגיח על הנתרן שלו.‬
‫לפחות לא אצטרך להסביר איפה היינו.‬
‫שאעזור לו לעלות?‬
‫לא, שיתפכח בשינה. הוא מסריח כמו מזקקה. בוא.‬
‫אתה תודה לי בבוקר.‬
‫אני חייב להשיג את זה בחזרה.‬
‫מחר.‬
‫נשיג את זה מחר. אני מבטיחה.‬
- ‫- לילה טוב. - לילה טוב.‬
‫תשמעי לי, המשימה הזאת חשובה.‬
- ‫- היא תגיד שלא, אבל זה כך. - מייקל.‬
‫וראויה מאוד, לזלי.‬
‫תודה.‬
‫תידרש הסתגלות לנסיעות, אבל זו חברה טובה.‬
‫לא כולם זוכים לייצג תרופה לסרטן על ההתחלה.‬
‫כן, זה מרשים מאוד.‬
‫זה רק משום שיש תחלופה גדולה לאחרונה.‬
- ‫- פשוט התמזל מזלי. זה הכול. - בחייך.‬
‫תיהני מזה.‬
‫כל העבודה הקשה שלך, הלילות המאוחרים בספריה. הכול משתלם.‬
‫אנחנו לא היינו נפגשים בלי הלילות בספריה.‬
‫זה בדיוק מה שאני אומר. עברת קשיים רבים לשם כך.‬
‫אל תתבדח ככה.‬
‫אני פשוט גאה בך.‬
‫מייקל סיפר לכם על קורס הצילום?‬
‫מרצה ראה את התמונות שלו מאחורי דלפק המידע והזמין אותו להאזין בקורס.‬
‫סתם ציפורים. הן לא ממש מוצלחות. אני מצלם אותן בהפסקות שלי.‬
‫אני אוהבת אותן.‬
‫אנשים אוהבים אותן.‬
‫אנשים אוהבים ציפורים.‬
‫אבל תודה.‬
‫הם מזכירים לך אותנו?‬
‫קלות.‬
‫שנספר להם?‬
‫אימא, אבא...‬
‫אנחנו מאורסים.‬
‫בשורה נהדרת!‬
‫הינה, ברכות!‬
‫תודה.‬
‫אני שמחה מאוד בשמחתכם.‬
‫תודה.‬
‫ויש לי עוד בשורות טובות בשבילכם.‬
‫אני עוזב את הבית.‬
‫אפסיק להפריע לכם. תקבלו סוף-סוף את חדר האורחים בחזרה.‬
‫חוזר לשיקגו?‬
‫כן.‬
‫הגיע הזמן שנתחיל את חיינו החדשים.‬
‫ביחד.‬
‫מייפל לייק שביל הליכה ופארק‬
‫זו שזירה קוונטית.‬
‫זו התאוריה שאני מפתח.‬
‫בכל אופן, תאמיני לי, למדתי את זה רבות.‬
‫איינשטיין התייחס לזה כאל "פעולה מפחידה מרחוק".‬
‫הוא בכלל לא האמין שהתעתקות אפשרית, אז...‬
‫"פעולה מפחידה"? על מה הוא מדבר?‬
‫אלה סתם תאוריות.‬
‫זו לא באמת תאוריה.‬
‫אני לומד ספרדית באינטרנט. כך שלא תוכלו לדבר מאחורי הגב שלי.‬
- ‫- טוב. - טוב?‬
‫אבל איך זה עובד בעצם?‬
‫חלקיקים.‬
‫קשורים בצורה בלתי נראית במרחקים כבירים.‬
‫הם מנותקים, אבל איכשהו מחוברים.‬
‫כמונו.‬
‫אני יודע שזה נשמע בלתי אפשרי, אבל זה רק עניין של קדמה.‬
‫תחשבו על זה.‬
‫לדוגמה, כבר אין תקליטים, אין קלטות, אין תקליטורים.‬
‫כל שיר שהוקלט אי פעם מרחף על גלי האתר.‬
‫ענן בלתי נראה של חלקיקים זעירים‬
‫שאופפים אותנו בכל מקום שאליו נלך.‬
‫אילו אמרתן לי כשהייתי בן עשר‬
‫והאזנתי ל"נוטי ביי נייצ'ר" בווקמן שלי,‬
‫הייתי אומר לכן להפסיק להסניף דבק, אבל הרי לנו, זאת הקדמה.‬
‫זאת הקדמה. זה...‬
‫זה בכל אופן העיקרון.‬
‫מי יצר אותה? את הקדמה?‬
‫מי? או מה?‬
‫זאת השאלה ששווה טריליון דולר.‬
‫מה זה אומר?‬
‫את יודעת מהיכן הדברים האלה באים, נכון?‬
‫מובן שלא מכאן.‬
‫טוב. העניין הוא שזה עובד.‬
‫וזו מתת אל.‬
‫זה מספיק טוב.‬
‫הינה המגדל הסלולרי.‬
‫שאני אמות. הוא גבוה.‬
‫באמת חשבת שזה יעבוד?‬
‫הוא יופיע ברשת.‬
‫מה יופיע?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫צריך לאסוף מודיעין כדי לאתר את...‬
‫החבילה.‬
‫מהי החבילה?‬
‫משהו שאנחנו צריכות לאסוף בשביל חברה של סבא אפי.‬
‫אני משערת שעשית את זה בעבר.‬
‫כן, הרבה פעמים... אצלי בראש.‬
‫אולי תאחלי לי הצלחה?‬
‫בהצלחה.‬
‫את שונאת אותו?‬
‫את ניק? לא.‬
‫רכוש פרטי אין כניסה לזרים‬
‫אל תשקרי.‬
‫אני לא שונאת אותו. לא, זה...‬
‫ניק פשלונר, טוב?‬
‫הוא לא מתייחס ברצינות לדברים.‬
‫הוא עושה בלגן.‬
‫ואז אנשים אחרים‬
‫צריכים לטפל בבלגן שלו.‬
‫למה את מתכוונת?‬
‫לשום דבר, אהובתי.‬
‫חשבתי שהטיול הזה יהיה כיפי. טעות שלי.‬
‫תמיד רצית לבקר בארה"ב.‬
‫אנחנו פה...‬
‫איזו ארה"ב?‬
‫ראיתי רק את הקרוון של ניק‬
‫וכמה כבישים מהירים.‬
‫את שוכחת את הנקניקייה.‬
‫היה לה טעם של גרביים מלוכלכות.‬
‫זה מגעיל.‬
‫מגניב.‬
‫מה את עושה? לא!‬
‫שלא תחשבי על זה בכלל, טוני!‬
‫לאינסטגרם.‬
‫שלא תפרסמי את זה.‬
‫מה תעשי? תעתקי אותי לחדר שלי?‬
‫שיט.‬
‫מה?‬
‫תכף אחזור. תישארי פה.‬
‫תקשיבי למוזיקה שלך.‬
‫שלום לך.‬
‫קווין, נכון?‬
‫מה את עושה פה, גברת?‬
‫אסור לחנות פה. זה אזור מוגבל.‬
‫באמת? לא ידעתי.‬
‫מצטערת. לא ראיתי פה שום שלט.‬
‫אתה עובד בחברת הטלפונים?‬
‫אני עובד בחברת הטלפונים. מי את?‬
‫מה ל...‬
- ‫- לכל הרוחות! את בסדר? - כן. תזדרז!‬
‫נו, זה עבד?‬
‫התחנה הבאה, אילינוי.‬
‫אתה מוכן? אני לא רוצה לאחר.‬
‫כן. תני לי רק שנייה.‬
‫מה, הקפה לא עוזר?‬
‫קיבלת את מבוקשך.‬
‫"לך לאולם הביליארד. תשתה כמה בירות."‬
‫לא חבית שלמה.‬
‫כשרנדי הביא את המכונית שלך הבוקר,‬
‫הוא אמר שהתיידדת עם ביירון אמש.‬
‫בטח היית שיכור.‬
‫אני אהיה במכונית.‬
‫טוב,‬
- ‫- לא ציפיתי לזה. - מה?‬
‫איירין, עלית כקילו וחצי.‬
‫ואני בטוחה שאלה שרירים.‬
‫מכל הרמות הרגליים האלו.‬
‫גם לחץ הדם שלך ירד.‬
‫ואני רואה שהצבע חזר לפנייך.‬
‫ההרגשה שלך השתפרה?‬
‫נכון.‬
‫ואני חושבת שאת צודקת, סנדרה.‬
‫הגיע הזמן להפסיק להשתמש בכיסא.‬
‫אני חששתי שאולי היא התאמצה יותר מדי.‬
‫אני לא אומרת שכבר יצאנו מכלל סכנה, אבל אני מעודדת.‬
‫תמשיכי במה שאת עושה. בואי ניפגש שוב בעוד שבועיים.‬
‫שמעת בכלל מה אמרה ד"ר מריס?‬
‫לא יכולתי לעשות את זה בלעדיך, פרנקלין.‬
‫אני די בטוח שלטעם החיים החדש שלך אין שום קשר אליי.‬
‫אז עכשיו אתה כועס כי ג'וד באמת עוזר לי?‬
‫לא כועס. אני חושש לביטחונך.‬
‫הוא מסובב אותך על האצבע הקטנה שלו.‬
‫הלו?‬
‫יש מישהו בבית? זאת אני.‬
‫היי, דניס.‬
‫אני מצטערת. חשבתי שאין אף אחד בבית.‬
‫שכחת את הז'קט בבר.‬
‫איפה הסבים שלי?‬
‫תור אצל הרופאה.‬
‫אתה לא אמור ללכת לדברים כאלה?‬
‫כן.‬
‫היה לי לילה די ארוך.‬
‫לרוב אני לא שותה.‬
‫אני בטוחה שאף אחד בפארנסוורת'‬
‫מעולם לא שמע קריוקי כזה בעבר.‬
‫אתה מתכנן לצאת עם זה להופעות בדרכים?‬
‫לדעתי העולם לא מוכן לזה.‬
‫היי, זה ספר שלך?‬
‫זה אבא שלך, נכון?‬
‫אתה רוצה לדעת משהו מוזר?‬
‫סבתא שלי סיפרה לי שהיא קנתה את הספר בעצמה.‬
‫וזה משונה. נכון?‬
‫אולי היא הייתה מבולבלת.‬
‫אבא שלך לא בתוכנית להגנת עדים או משהו.‬
‫לא, ברחנו מכת.‬
‫חה, חה, מצחיק מאוד.‬
‫נכנסת לזה ממש. המתופף דאג.‬
‫תביט בזה. קייטי פרסמה את זה.‬
‫אני לא מאמין שעשיתי את זה.‬
‫ממש נכנסת לזה.‬
‫אלוהים, תראה. גם המתופף המום.‬
‫אז אנשים אחרים יכולים לראות את זה? זה...‬
- ‫- כן. - אתם מבלים?‬
‫שלום. אני... איך היה אצל הרופאה?‬
‫היה טוב.‬
‫אני הולכת ומשתפרת.‬
‫נפלא.‬
‫לא התכוונתי להפריע.‬
‫פשוט לא ציפיתי לראות אותך פה היום, דניס.‬
‫כן. החלטתי להישאר בפארנסוורת' לכמה לילות.‬
‫בהחלטה של רגע.‬
‫היי, איפה סבא?‬
‫טוב. באת הנה לשמוח לאידי, איש חלל?‬
‫אתה רוצה לראות משהו? אמיתי?‬
‫הינה. תפתח את סרט הצילום הזה.‬
‫בטח. כמה תמונות מהחלל?‬
‫סלפי עם אנשים ירוקים קטנים? תראה, הבדיחה נגמרה. תניח לזה.‬
‫אני אולי אידיוט ששיתפתי אותך בסוד הכי גדול בעולם,‬
‫אבל אני לא בדיחה.‬
- ‫- למה לא פיתחת אותן מעולם? - "למה" כל דבר? איירין.‬
‫היא ראתה אותי מצלם אותן והכריחה אותי להבטיח שאשמיד את הסרט.‬
‫אבל חשבתי שאולי נזדקק לו יום אחד. כמוצא אחרון.‬
- ‫- אם אתה עובד עליי שוב... - פשוט תפתח את סרט הצילום.‬
‫היי!‬
‫הינה העוזרת הכי טובה שהייתה לי אי פעם בסדנה.‬
‫גם כשבקושי ראית מעל לשולחן.‬
‫אולי בחרתי בקריירה הלא נכונה.‬
‫סבתא אמרה שאתה פה בחוץ, אז...‬
‫כן, הייתי צריך להחזיר כלים לביירון.‬
- ‫- השכן שלך? - כן.‬
‫כן, עשינו סולחה, אני מניח. בערך.‬
‫רגע, את לא אמורה להיות בשיעור היום?‬
‫יש להם ישיבות מנהלתיות או משהו, אז לא.‬
‫איזה מזל, לפחות בשבילי.‬
‫יש לי משהו שתוכלי לעזור לי בו.‬
‫בא לך לצאת לסיבוב?‬
‫הם עוזבים. אביא את המפתחות שלי.‬
‫גברת יורק?‬
‫שנדרה, יש לך דקה?‬
‫לא, אני... למעשה, אני די באמצע משהו.‬
‫זה זמן לא טוב.‬
‫ג'וד, תחכה במכונית בבקשה? אני רוצה לדבר עם שנדרה בפרטיות.‬
‫טוב.‬
‫יש לי כמה חששות.‬
‫בנוגע לג'וד, בעצם.‬
‫אי אפשר לנהל שיחה פרטית על המדרגות, נכון?‬
‫תיכנסי.‬
‫יש לך בית אקלקטי מאוד.‬
‫כן.‬
‫תקופה ארוכה היינו פה רק אני ואימא שלי.‬
‫היא הייתה אספנית רצינית.‬
‫עכשיו רק אני פה.‬
- ‫- אני אוהבת את הקטנצ'יק הזה. - כן.‬
‫מה שמו?‬
‫וינסטון.‬
‫כן, הוא היה הכלב של אימא שלי.‬
‫בסוף היא הכריחה אותי להבטיח שאחזיק אותו בבית.‬
‫זה נכתב בצוואה שלה, למעשה.‬
- ‫- שמעת את זה? - מה?‬
‫לא, לא שמעתי דבר.‬
‫אז מה אמרת‬
‫שעלינו להיזהר מפניו?‬
‫עסקי הסיעוד מלאים בנוכלים‬
‫שרק רוצים לנצל קשישים.‬
‫ההמלצות חסרות ערך.‬
‫חצי מהזמן את מדברת עם אימא שלהם או החבר הכי טוב.‬
‫אם מדברים על חברים הכי טובים...‬
‫אוי, וינסטון.‬
- ‫- אתה כזה אוצר. - רק אל תיגעי בו.‬
‫אתה כל כך...‬
‫לא!‬
- ‫- אני מצטערת, אוי לי. - לא. זה בסדר.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני מרימה אותו. בבקשה אל תיגעי בו.‬
‫לא, מובן שלא. אני מצטערת מאוד.‬
- ‫- זה בסדר. - וינסטון, אני מצטערת.‬
- ‫- בבקשה, אל תיגעי בו. - כן.‬
‫הוא היה השיפוצניק שלה. ועדיין, מכניסים אותם הביתה.‬
‫הוא גנב אלפים.‬
- ‫- ג'וד! - איך נכנסת?‬
- ‫- איפה השגת את זה? - ביקשתי שתחכה במכונית.‬
- ‫- מי שלח אותך? - על מה אתה מדבר?‬
- ‫- צא מהבית שלי! - את אחת מהם.‬
- ‫- אחת ממי? - זה היה בחדר שלה.‬
- ‫- זה שלי. - וזה מתקן עיקוב.‬
‫זו מתנה ממטופל. תן לי את זה מייד!‬
- ‫- תפסיקי לשקר! - מספיק!‬
‫יש לה כל מיני דברים גנובים למעלה.‬
‫לא.‬
‫אלה מתנות ממטופלים.‬
‫שנדרה, מה קרה לך?‬
‫את חושבת שהם הבחינו בכלל?‬
‫אני זו שטיפלה בהם, יומם וליל.‬
‫האכלתי אותם, רחצתי אותם, החלפתי להם חיתולים דפוקים!‬
‫והם לא ידעו את שמי בכלל, אז...‬
‫הם היו חייבים לי.‬
- ‫- אני אומר לך שהיא אחת מהם. - לא, היא לא.‬
‫לא.‬
‫היא אולי שקרנית וגנבת, אבל היא...‬
‫היא לא רודפת אותך.‬
‫סליחה שהטעיתי אותך, שנדרה.‬
‫ואני מצטערת שהחיים הביאו אותך למצב הזה.‬
‫היית תלמידה טובה.‬
- ‫- וחיבבתי אותך. - אני לא צריכה רחמים ממך.‬
‫אז לא ארחם עלייך.‬
‫ואני חושבת שאני כבר לא מחבבת אותך כל כך.‬
‫אבל אשכח מכל התקרית הזאת‬
‫אם רק תגידי לנו איפה השגת את השרשרת.‬
‫בסדר...‬
‫מה יש לך, קשישא?‬
‫בסדר. כלום.‬
‫כלום.‬
‫מה ל...‬
‫זה היה של אבא שלי. אני בטוח בזה.‬
‫וגם לך היה כזה?‬
‫כן.‬
‫זה נועד לוודא שלא נברח.‬
‫נדמה ששרשרת אינה מוצלחת במיוחד כמתקן עיקוב.‬
‫אפשר פשוט להסיר אותה.‬
‫כן, אני מניח שאת צודקת.‬
‫מה הדבר הזה?‬
‫אז זה... זה מעין מפתח.‬
‫זה יחזיר את שולחן הקפה שלי?‬
‫מה קרה לשולחן הקפה שלך?‬
‫לא משנה.‬
‫שכחתי כמה אני אוהבת לנהוג.‬
‫תלמדי אותי?‬
‫תכניס להילוך.‬
‫בדיוק שם.‬
- ‫- פשוט למשוך לאחור? - כן.‬
- ‫- זה? - כן.‬
‫עכשיו תוריד את הרגל מהבלמים ותדרוך בעדינות על...‬
‫טוב. זה בסדר.‬
‫אל תשתפן. אתה יכול לנסוע מהר יותר.‬
- ‫- מהר יותר? - כן, מהר יותר.‬
‫טוב!‬
‫כל הכבוד.‬
‫אכפת לך להתכבד?‬
‫מייקל אהרון יורק‬
‫בן, בעל ואב אהוב‬
‫אני מזכירה לך אותו?‬
‫מובן שכן.‬
‫איך, כאילו?‬
‫הגומות שלך. כשאת מחייכת.‬
‫יש לך אותה חיבה לממתקים.‬
‫שניכם עקשנים כמו פרד.‬
‫אבל אדיבים.‬
‫סבא, אני חושבת שאני לא מאושרת.‬
‫מה הבעיה?‬
‫המון דברים.‬
‫הכול.‬
‫אולי תתחילי מ...‬
‫לספר לי על דבר אחד.‬
‫יש לי מעין בור בבטן.‬
‫ואלה... העבודה...‬
‫אלה הלימודים...‬
‫שיקגו... אני פשוט...‬
‫אני לא רוצה את כל זה.‬
‫ובכל בוקר אני מתעוררת ואני מרגישה כל כך...‬
‫אני מרגישה לכודה.‬
‫בחיים שלי.‬
‫ו...‬
‫אני חושבת שאני רוצה לנשור מהלימודים.‬
‫זו החלטה גדולה.‬
‫אתה חושב שלא כדאי לי?‬
‫זה לא מה שאמרתי.‬
‫אם את מבקשת את עצתי...‬
‫אוכל פשוט לומר לך‬
‫שאת צריכה ללמוד לסמוך על עצמך.‬
‫אני רוצה.‬
‫באמת.‬
‫אני פשוט...‬
‫אני מפחדת.‬
‫מה אם אעזוב‬
‫ועדיין ארגיש ככה?‬
‫ומה אם זה כי אני דומה לו?‬
- ‫- ואני פשוט... - היי. לא, לא, לא.‬
‫את לא...‬
‫את לא נועדת לחזור על שום דבר.‬
- ‫- את מבינה אותי? - טוב.‬
‫תפלסי את הדרך שלך בחיים האלה.‬
‫טוב.‬
‫כולם תמיד מדברים על "נירוונה" כאילו הם המציאו את הגלגל,‬
‫אבל ה"מלווינס" היו לא פחות משפיעים.‬
‫הגראנג' בכלל הגיע לדרום אמריקה?‬
- ‫- היי, תרד ביציאה הזאת. - מה? למה?‬
- ‫- זה יוסיף שעה לנסיעה שלנו. - פשוט תעשה את זה!‬
‫בסדר, מה שתגידי.‬
‫פה, תעצור בצד.‬
‫עוד מישהו שאזקת?‬
‫מה?‬
‫כשאימא שלך אומרת לעצור בצד, עוצרים בצד.‬
‫אחזור בתוך כמה דקות.‬
‫בסדר, לכי.‬
‫מוכנה?‬
‫יהיה בסדר. מבטיח.‬
‫אבא!‬
‫לא! אפי, אני חוזרת!‬
‫בבקשה! בבקשה תפסיק!‬
‫אני לא רוצה לחזור. לא!‬
‫אנחנו לא נהנים מזה.‬
‫אבל זו חובתנו.‬
‫היינו חייבים לעשות את זה.‬
‫היא הייתה כופרת.‬
‫ניק, למה יש לך נשקים?‬
‫חייבים להיזהר מאוד בימינו.‬
‫והנשקים גורמים לך להיזהר?‬
‫את רוצה לראות?‬
‫בבקשה.‬
- ‫- ירית פעם בכזה? - לא.‬
‫נשמע שיש הרבה דברים שלא עשית.‬
‫כן.‬
‫אבא שלך צלף.‬
‫אתה מכיר את אבא שלי?‬
‫אימא שלך מדברת עליו?‬
‫לא.‬
‫לא ממש. היא אמרה שהם לא הכירו זה את זה.‬
‫מה את אומרת...‬
‫את יודעת, החוכמה בכיוון למטרה...‬
‫צריך לדעת איזו עין חזקה, שמאל או ימין.‬
‫ו... איך הוא?‬
- ‫- אני רוצה לדעת. - לא, אני מצטער, ילדונת.‬
‫אני באמת מצטער.‬
‫אז תספר לי משהו עליו.‬
‫אל תשחקי ככה.‬
‫הוא בכלל לא טעון.‬
‫מה קרה לך?‬
‫בואו נזוז. צריך לפצות על הזמן.‬
‫קדימה.‬
‫דלת קבורה מתחת לאדמה‬
‫לטאות שליטות מתעתקות לכדור הארץ!!!‬
‫פאק. "לטאות"?‬
‫דלת בלתי אפשרית‬
‫"בלתי אפשרית..."‬
‫מה...‬
‫"האם זה רוחני?"‬
‫נדמה שיש לו אובססיה לדלת!!!‬
‫תקבלי ממני גיבוי לכל החלטה שלך, טוב?‬
‫טוב.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫גם אני אוהבת אותך.‬
- ‫- טוב. - סעי בזהירות.‬
‫ביירון?‬
‫אין לדלת סגורה שום משמעות בעיניך?‬
‫לא יכולתי לחכות.‬
‫אתה מוכן לכבות את זה?‬
‫בסדר.‬
‫אני חייב להראות לך מה גיליתי.‬
‫אתה תתחרפן.‬
‫זה נראה מוכר?‬
‫זה היה בכתב עת.‬
‫של מיסיונר מארגנטינה.‬
‫תנחש באיזו שנה.‬
‫שנת 1723.‬
‫מה אתה אומר.‬
‫היא זהה.‬
‫חייבת להיות דרך להפעיל את זה שוב.‬
‫טוב,‬
‫אני מנחש שהיא לא הפסיקה לעבוד סתם ככה אחרי 20 שנים.‬
‫זה קיים אצלכם 20 שנים?‬
‫היי, תאיר עם האור לכאן.‬
‫זה דם?‬
‫אלוהים.‬
‫מה זה?‬
‫מה עשית, ג'וד?‬
‫רגע. ג'וד? המטפל?‬
‫סיפרת גם לו על זה?‬
‫כן, כשראיתי אותו ביער, ידעתי שהוא חשוד.‬
‫הוא נראה מוזר.‬
‫ראית אותו ביער? מה הוא עשה?‬
- ‫- הוא רק יצא לטייל. - חכה רגע.‬
‫מישהו מגיע.‬
- ‫- תסתלק מכאן. - טוב.‬
‫היי, מותק. יצאנו לסיבוב.‬
‫איזה יום יפה.‬
‫בואי.‬
‫בואי, לוסי. בואי.‬
‫איפה הוא היה, לוס?‬
‫לוסי, בואי הנה.‬
‫לוסי.‬
‫אלוהים.‬
תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬