- ‫- אלה חליפות חלל? - כן.‬
‫בניתי אותן לפני כעשר שנים.‬
‫מלאכת המחשבת שלהן...‬
‫כן, אתה נשמע מופתע. אני לא בונה זבל.‬
‫נראה שעשית מחקר.‬
‫כן, יש קהילה מקוונת שלמה של מטורללים שבונים דברים כאלה.‬
‫אלא שמעולם לא הצלחתי לדייק בדיחוס של החליפה,‬
‫החמצן, זרימת האוויר...‬
‫היי, תראה... אני די מוכשר בעצמי.‬
‫כן, כלומר, מה הדבר הכי גרוע שיכול לקרות?‬
‫אתה עלול להיחנק.‬
‫אתה לא חושב שאשלם על כל הציוד הזה.‬
- ‫- אל תדאג, עליי. - כן?‬
‫יש לך הרבה כסף יחסית לאדם מובטל.‬
- ‫- קיבלתי פיצויים מהעבודה הקודמת שלי. - "פציעה"?‬
‫לא. הייתי מהנדס במפעל ויטמינים גדול בשמפיין.‬
‫הם הציגו דיווח כוזב על ויטמין בי-2 במולטי-ויטמינים. חשפתי אותם.‬
‫תסלח לי!‬
‫אני צריך לשכור שישה מכלים של 2.5 קוב כל אחד.‬
‫ארבעה וסתים.‬
- ‫- בהחלט. אתם הולכים לצלול באגם? - לא.‬
‫באמת? זו מערה?‬
‫כי קיבלנו זה עתה מנורות צלילה מעולות...‬
‫פשוט תביא את המכלים, בסדר?‬
‫זה אגם.‬
‫שמי הלילה‬
‫בסדר, כמעט הגענו. סוף-סוף.‬
‫זה מקסים.‬
‫לדעתי לא יהיה קשה למצוא את אביך. פארנסוורת' נראית כמו וגאס לעומת המקום הזה.‬
‫מבנים ישנים נפלאים.‬
‫פרנקלין היה נהנה פה.‬
‫הכתובת ממש בהמשך הדרך. אני חושבת שהיא בשולי העיירה.‬
‫כן.‬
‫זה אמור להיות המקום שאליו מר דאנלפ הסיע אותו.‬
- ‫- נראה לך שהוא עדיין כאן? - אני לא יודעת.‬
‫נטל האוס אין צימר‬
‫חדרים פנויים‬
‫אל תחשוב יותר מדי.‬
‫אתה תהיה בסדר גמור.‬
‫שלום לכם. ברוכים הבאים לנטל האוס. אתם מחפשים חדרים?‬
‫מי את?‬
‫מי אני? אני האנה. המקום שייך לי.‬
‫לא... למעשה, אני מחפש מישהו.‬
‫אז אתה מכיר את גייב?‬
‫הוא אבא שלי.‬
‫אני אוהבת רום עם קולה באמצע היום.‬
‫זה גורם לי להרגיש שאני באי טרופי.‬
‫אז איך אמרת שקוראים לך, שוב?‬
- ‫- לא אמרתי. - טוב. אתה רוצה לומר?‬
- ‫- ג'וד. - ג'וד.‬
‫אתה ממש דומה לו.‬
‫גם חתיך כמוהו! בחורה בת מזל.‬
‫לא, אנחנו רק ידידים.‬
‫לא ידעתי שהיה לו בן.‬
‫לא ידעתי עליו הרבה בכלל.‬
‫גבריאל עדיין בסביבה?‬
‫הגעת באיחור של שנים, חבר.‬
‫מצטערת. אסור לי להיות קלילה כזו.‬
‫לאן הוא הלך?‬
‫אין לי מושג.‬
‫אם לשפוט לפי העובדה שהבן שלו מחפש אותו פה,‬
‫הוא לא היה רגיל לעדכן אנשים יותר מדי.‬
‫האנה, חשוב מאוד שאמצא אותו. כל פרט קטן...‬
‫אתה מכריח אותי להעלות מהאוב את הסיפורים העצובים.‬
‫טוב, אם זה יעזור.‬
‫כאמור, זה היה לפני עשר...‬
‫לעזאזל, לפני 15 שנים.‬
‫הייתה לי דודה לינדה שנפטרה.‬
‫מנוחתה עדן.‬
‫היא הורישה לי את הבית הזה.‬
‫חשבתי שאהפוך אותו לצימר. גם כן רעיון.‬
‫המקום היה במצב עלוב.‬
‫יום אחד נקשו בדלת שלי. היה שם בחור כחוש ומזוקן.‬
‫הוא אמר שהוא חדש בעיירה וצריך מקום לינה.‬
‫זה היה גייב, אם לא הבנתם את זה.‬
‫נדרשה עבודה רבה, אז אמרתי לו שהוא יכול להישאר.‬
‫אני לא רוצה להיות גסת רוח,‬
‫אבל גייב ואני היינו יותר מסתם ידידים.‬
‫יש סיבה ששיפוצניקים מופיעים ברומנים רומנטיים.‬
‫תשימי עליו עין.‬
‫אבל בסופו של דבר הייתה לי תחושה שגייב ימשיך הלאה.‬
‫והפלא ופלא, יום אחד...‬
‫ואין לך מושג לאן הוא הלך?‬
‫תגיד לי אתה, חבר.‬
‫הוא לא השאיר אפילו שערה על הכרית.‬
‫שכחתי לשאול מהיכן כולכם באים.‬
- ‫- מאילינוי, מעיירה... - באנו מרחוק.‬
‫וג'וד, אם אבא שלך לא פה, כדאי שניסע בחזרה.‬
‫אילינוי? זו חתיכת נסיעה!‬
‫תישארו לישון, נכון? די בודד פה.‬
‫אפשר? כלומר, נסענו המון זמן.‬
‫בחייכם! אספר לכם עוד סיפורים על גייב.‬
‫זה רק לילה אחד.‬
‫כן, בהחלט.‬
‫היי. אתה זוכר שיש לנו הערב ברביקיו אצל רונדה וג'רי?‬
‫לעזאזל, מותק, אני לא יכול. מצטער.‬
‫אני צריך לעזור לפרנקלין. אבל כדאי שתלכי.‬
‫מה חשוב כל כך אצל פרנקלין שהכרחי לעשות את זה היום?‬
‫אני לא יכול להגיד.‬
‫אתה לא יכול להגיד? טוב, ברור לך שזה נשמע מוזר?‬
‫חשבתי שאתם סתם מבלים יחד ומשחקים ביליארד.‬
‫מבלים. או בילינו.‬
‫אבל עכשיו יש משהו אחר.‬
‫זה גדול, נין.‬
‫כאילו, גדול לא מהעולם הזה.‬
‫טוב.‬
‫מה?‬
‫בכלל לא התיידדת. אתה לא מתיידד.‬
‫פשוט עברת מהבחירות למזימה חדשה.‬
‫לא. זה לא אותו דבר. חוץ מזה, זה רק ברביקיו.‬
‫יהיה לך יותר כיף בלעדיי.‬
- ‫- תמסרי ד"ש ממני לרונדה ולארי. - ג'רי.‬
‫הם רונדה וג'רי.‬
‫נכון. ג'רי.‬
‫טעות שלי.‬
‫אתה יודע שעזבתי את כולם בשמפיין.‬
‫את המשפחה שלי, את החברים שלי, ואני מפיקה את המרב.‬
‫אבל זה לא קל, ביירון.‬
‫את מתנהגת כאילו מה שקרה בשמפיין היה באשמתי.‬
‫אנשים איבדו את העבודה שלהם. אישה ירקה עליי במרכול.‬
‫משלמים מחיר כשנלחמים על מה שצודק.‬
‫ומשלמים מחיר כשעומדים מחוץ לבית המרקחת בטענה שכל מועצת העיר מושחתת.‬
‫זה משפיל לגמרי!‬
‫אלוהים.‬
‫מה?‬
‫זו היית את, נכון?‬
‫את התקשרת למחוז.‬
‫אמרת להם שאני זייפתי את החתימה של פרנקלין.‬
‫לא אסכים להיעקר שוב.‬
‫להיות מובכת שוב.‬
‫כלומר, הם אמרו לי שאם פשוט תפרוש...‬
‫מאז שאני זוכר,‬
‫אנשים תמיד תייגו אותי כאיש ש...‬
‫היה קשקשן ודיבר גבוהה גבוהה...‬
‫ואז נפל על הפרצוף.‬
‫אפילו את, אשתי.‬
- ‫- זה לא מה שאני חושבת עליך. - את לא צריכה לשקר.‬
‫שנינו יודעים שלא הייתי הבחירה הראשונה שלך.‬
‫אבל אמרת לי "כן".‬
‫ואני לא אאכזב אותך.‬
‫אני אהיה מיוחד.‬
‫את תראי.‬
‫למה אתה חייב להיות מיוחד?‬
‫למה אתה לא יכול להיות אתה?‬
‫נעדר‬
‫כיכר העיר פארנסוורת'‬
‫למה אני צריכה לחכות פה?‬
‫מישהו צריך לשמור על המסחרית.‬
‫צריך פשוט להתקשר לניק.‬
‫אילו הוא היה כאן, לא הייתה לנו בעיה כזו.‬
‫לא, היינו בבעיה קשה יותר.‬
‫הוא לא נראה מסוכן כל כך.‬
‫הוא דווקא נראה די נחמד.‬
‫המראה יכול להטעות.‬
‫אבל איך את יודעת שהוא רע?‬
‫כי הם אמרו לי.‬
‫ואת פשוט מאמינה להם?‬
‫נכון.‬
‫את יודעת מה זה?‬
‫זה נקרא אמונה.‬
‫בלעדיה, אין טעם בשום דבר.‬
- ‫- אחר צוהריים טוב. - שלום.‬
- ‫- זאת המסחרית שלך? - כן.‬
- ‫- יש בעיה? - אסור לחנות פה. את רואה?‬
‫חניה שמורה‬
‫החנייה המזדיינת בארץ הזאת...‬
‫אתן מחוץ לעיר, נכון?‬
- ‫- כן. - ניוארק.‬
- ‫- מעולם לא הייתי שם בעצמי. - אני בטיול עם הבת שלי.‬
‫באמת?‬
‫לפארנסוורת'?‬
‫אימא.‬
‫תסתכלי עליי. תתחילי לדבר.‬
‫מה?‬
‫פשוט תעשי את זה! תגידי כל דבר שהוא! הוא לא מבין!‬
‫הצ'ילי באוהיו היה מגעיל.‬
‫זה טוב!‬
‫סליחה.‬
‫בגלל זה את מפחידה אותי!‬
‫זאת הילדה שהגניבה בן הביתה!‬
‫תראי את השוטר. הוא משתגע.‬
- ‫- סליחה, אני לא... - רק רגע.‬
‫לא להאמין עלייך...‬
‫נמאס לי מהשקרים שלך!‬
‫הבאת אותי הנה דרך שער...‬
‫סליחה. מתבגרים, אתה יודע?‬
- ‫- סליחה. - זה בסדר.‬
‫נראה שאת עסוקה. רק תזיזי את המסחרית.‬
‫טוב, תודה. ותסלח לי.‬
‫תודה.‬
‫אין בעד מה.‬
‫איזה טירוף זה היה?‬
‫שלום, כאן פרנקלין. אני לא זמין כרגע,‬
‫אבל אם תשאירו לי הודעה ומספר טלפון, אתקשר בחזרה.‬
‫שלום, פרנקלין. זאת שוב אני, איירין.‬
‫עדיין פה. בצימר.‬
‫אנחנו נשארים ללון. אבל נחזור מתישהו מחר.‬
‫אני מקווה שאתה מסתדר עם האוכל.‬
‫יש ארוחות ערב במקפיא. פשוט תחמם אותן.‬
‫אבל אל תשכח להוציא את הסכו"ם הפעם.‬
‫הקליטה הסלולרית פה לא טובה, אבל אם תשמע את זה, תתקשר אליי ותיצור קשר.‬
‫אני מתגעגעת אליך.‬
‫ביי, ביי.‬
‫היי.‬
‫התקשרת?‬
‫יש פה עוד מישהו?‬
‫לא. רק אנחנו.‬
‫חשבתי ששמעתי משהו מאחור.‬
‫בית ישן. אני אוהבת לומר שאלה רוחות רפאים.‬
‫אבל זה לא כך.‬
‫או שמא כן?‬
‫האנה סיפרה לנו איך היא עבדה בספינת דייגים.‬
‫לא תתפסי אותי עושה את זה.‬
‫השכר היה טוב. תכיני לנו עוד סבב משקאות.‬
- ‫- יש עוד רום בבר למטה. - טוב.‬
‫ג'וד.‬
‫מה אתה חושב על האנה? היא טיפה מוזרה, אתה לא חושב?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני רוצה לבטוח בה.‬
‫אתה רוצה או שאתה בוטח?‬
‫היא לא נראית מסוכנת.‬
‫ואם היא דוברת אמת, אז אבא שלי חיבב אותה.‬
- ‫- זה בטח נחשב. - אתה לא מכיר את אביך בכלל.‬
‫אני מצטערת.‬
- ‫- את כועסת עליי? - לא.‬
‫פשוט...‬
‫אני דואגת לפרנקלין שנמצא לגמרי לבדו בבית.‬
‫אני מצטערת.‬
‫היי.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן. בסדר גמור.‬
‫אבל אני חושבת שאעלה למעלה ואתפרקד.‬
- ‫- כן, טוב. אעזור לך. - לא, אני בסדר.‬
- ‫- היא עוברת הרבה. - לא, היא תמיד ככה איתי.‬
‫היי. הקלטת את שיחת הטלפון שלה?‬
‫כן, סתם הודעה קולית דביקה לבעלה. אבל תקשיבי לזה.‬
‫היי, כאן פרנקלין. אני לא זמין כרגע,‬
‫אבל אם תשאירו הודעה ומספר טלפון, אתקשר בחזרה.‬
‫זה האיש עם המטבעות. אלה אותם אנשים.‬
‫עכשיו אתה מאמין לי.‬
‫תמיד האמנתי. אני פשוט המום שזה קורה סוף-סוף.‬
- ‫- כן. - והם באו אלייך.‬
- ‫- זה נראה לך חשוד? - את מרגישה שעובדים עלייך?‬
‫אני לא יודעת מה לחשוב.‬
‫כך או כך, יצרנו קשר.‬
‫כן.‬
‫כדאי שאעלה בחזרה.‬
‫טוב.‬
- ‫- זה מטורף. - כן.‬
‫זה די צמוד.‬
‫נו, טוב, זה לא בדיוק נבנה בשבילך.‬
‫מה אשתך חושבת שאתה עושה עכשיו?‬
‫היא לא יודעת שום דבר.‬
‫וגם אילו ידעה, לא היה אכפת לה.‬
‫אל תהיה בטוח לגבי זה.‬
- ‫- איירין יודעת שהלכתי לכוכב הלכת? - לא!‬
‫לא. ונשאיר את זה ככה.‬
‫אף מילה. זה עניין שלנו. בוא לא נערב את הנשים בזה.‬
- ‫- טוב. בוא נעשה את זה. - כן.‬
‫תן לי לחבר את זה.‬
‫חיברת?‬
- ‫- טוב, אני מוכן. - בסדר.‬
‫כן, זה עובד. יש דיחוס.‬
‫ביירון?‬
‫היי, ביירון!‬
- ‫- ביירון! - עבדתי עליך!‬
‫תראה את הפרצוף שלך.‬
‫היי, זה עובד. אמרתי לך.‬
‫אנחנו עושים את זה.‬
‫אנחנו יוצאים לשם.‬
‫מה לגביך?‬
‫מה הקטע שלך?‬
‫אין לי קטע.‬
‫ברור שיש לך.‬
‫לכל אחד יש קטע. מאיפה אתה?‬
‫מפה ומשם.‬
‫איך התחברת לאנשים הנחמדים האלה?‬
‫במזל, אני מניח.‬
‫שאר המשפחה שלך יודע שאתה מחפש את אביך?‬
‫כן. בערך.‬
‫חשאי. אתה בדיוק כמוהו.‬
‫זה יישמע מוזר, אבל...‬
‫אבל תמיד הייתה לי תחושה שגייב היה מעורב במשהו...‬
‫משונה.‬
‫למה את מתכוונת בזה?‬
‫שהוא הסתיר משהו.‬
‫משהו מסוכן.‬
‫או שהוא פשוט אהב לשגע אותי. מי יודע.‬
‫זה החדר החביב עליו.‬
‫הוא נהג להיעלם פה למעלה לשעות של קריאה.‬
‫בטח חלק מהספרים שלו עוד על המדף.‬
‫זה בטח מוזר לך.‬
‫זה תענוג.‬
‫זה רק מוכיח שהעולם קטן, לא?‬
‫לילה טוב!‬
‫הרוזן ממונטה כריסטו דומא‬
‫סבתא? את בסדר? נפלת?‬
‫סליחה שהערתי אותך.‬
‫לא הצלחתי לישון, הושטתי יד לספר שלי‬
‫ואז הכול התמוטט.‬
- ‫- תני לי לעזור לך. - לא. אני מסתדרת. פשוט...‬
‫תחזרי למיטה.‬
- ‫- לפחות תני לי להישאר לרגע. - לא. אני בסדר. אני יכולה להסתדר.‬
‫פשוט תלכי.‬
‫סבתא, למה את לא מחבבת אותי?‬
‫דניס!‬
‫אל תשתטי. את הנכדה שלי.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אפשר לאהוב מישהו ולא לחבב אותו.‬
‫אני גם מחבבת אותך.‬
‫לדעתי את לא.‬
‫לדעתך לא?‬
‫לא. יש תחושה שאת תמיד הודפת אותי.‬
‫ולא רק עכשיו.‬
‫מאז שהייתי קטנה.‬
‫האומנם?‬
‫אני לא מבינה, זה בגלל אימא שלי?‬
‫זה משום שאני שחורה?‬
‫מובן שלא! איך את מסוגלת לחשוב את זה?‬
‫כאילו את לא מעוניינת באהבה שלי.‬
‫אני מעוניינת!‬
‫אני מעוניינת באהבה שלך.‬
‫אז מה העניין?‬
‫את גדלת בלי אבא שלך.‬
‫בגללי.‬
‫אני הייתי אחראית...‬
‫לשמירה על ביטחונו.‬
‫ולא הצלחתי לשמור.‬
‫אני לא ראויה לאהבה שלך.‬
‫סבתא...‬
‫לא, הוא היה חולה.‬
‫הוא היה חולה. את וסבא עשיתם ככל יכולתכם.‬
‫יכולתי לעשות יותר.‬
‫הייתי צריכה לעשות יותר.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני מצטערת כל כך.‬
- ‫- אני אוהבת אותך. - גם אני אוהבת אותך.‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫אתה לא אמור להיות בעבודה?‬
‫אני מופתע שזה החזיק מעמד.‬
‫הכול בסדר?‬
‫העבודה לא הסתדרה.‬
‫מייקל.‬
‫אני נשבע, אני נכנס למכונית‬
‫בכל בוקר לנסוע, ואז אני מוצא את עצמי נוסע סביב.‬
‫כל היום.‬
‫התברר שזה לא מקובל עליהם.‬
‫לזלי יודעת?‬
‫אולי תדברי עם מישהו בבית הספר שלך לגבי עבודה?‬
- ‫- אנקה את הקפטריה. הכול. - אני חושבת שלא אוכל לעשות את זה.‬
‫למה? את לא סומכת עליי?‬
‫זה לא יעבוד, מייקל.‬
‫אולי לפני שנים, אבל כבר לא.‬
‫פשוט שאבת ממני הכול, אני מניחה.‬
‫כן, אני מניח שזה נכון.‬
‫מייקל, אתה אבא עכשיו.‬
‫יש לך ילדונת יפהפייה בבית.‬
‫היא תלויה בך.‬
‫אימא, את יודעת שאני...‬
‫אני משתדל.‬
‫טוב, אתה צריך להשתדל יותר.‬
‫כמה שצריך כדי שזה יצליח.‬
‫נתנו לך הרבה כל כך.‬
‫המון הזדמנויות.‬
‫גם לזלי נתנה. אבל אתה פשוט...‬
‫אתה משליך אותן.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני יודעת שאתה מתקשה.‬
‫אני יודעת שזה קשה.‬
‫אבל בשלב כלשהו אתה צריך...‬
‫אתה צריך לקחת אחריות על חייך.‬
‫כן.‬
‫כן, את צודקת.‬
‫את צודקת.‬
- ‫- היי, אבא. - היי, גבר.‬
‫איזו הפתעה נעימה לתחילת היום.‬
‫להביא לך קפה?‬
‫לא, אני מסודר. רק חלפתי, ראיתי את נדנדת החבלים‬
‫וחשבתי, "למה לא?"‬
‫כשתליתי את הנדנדה, העץ היה חצי מגודלו.‬
‫הזמן מתקדם, מה?‬
‫נכון. גם אני צריך להתקדם עכשיו. אני מאחר.‬
‫אני אוהב אותך, אבא.‬
‫אימא.‬
‫עדיין נפגשים לארוחת ערב ביום שישי, כן?‬
‫בהחלט.‬
‫נתראה.‬
‫אתה מוכן ליום החשוב ביותר בחייך, ידידי?‬
‫אפשר לתת לך עצה?‬
‫בטח. לגבי החליפות?‬
‫לא. זה לא לגבי...‬
‫כל זה.‬
‫זה לגבי מה שדיברת עליו אמש. לגביך ולגבי ג'נין.‬
‫לעזאזל, פרנק. מה, אתה יועץ הנישואים שלי?‬
‫היי, לא הכול בדיחה.‬
‫כשבוחרים לבלות את החיים עם מישהו, מתייחסים לזה ברצינות.‬
‫טוב. אז, מה?‬
‫טוב... שניכם צעירים.‬
‫והמצב לא מושלם, אני יודע. מתי הוא מושלם?‬
‫אתה אנושי, נכון? אין אצלנו מושלם.‬
‫אבל אתה צריך למצוא דרך שזה יעבוד.‬
‫אתה אוהב מישהו שאוהב אותך.‬
‫אלה... אלה הם החיים. זה מה שחשוב.‬
‫משפחה.‬
‫טוב, פרנק.‬
‫בטח.‬
‫אבל אחר כך.‬
‫בוא, פרנק.‬
‫אני בא.‬
‫אז את לא באה?‬
‫לנסוע כל היום ולתלות עלונים?‬
‫לא, תודה. אני מעדיפה להישאר פה.‬
‫חוץ מזה, יש שירות חדרים, בריכה. הכול.‬
‫את מתכוונת שפשוט תתעסקי בטלפון שלך.‬
‫אני מביטה בדברים שאנשים מפרסמים בעיירה.‬
‫הם ממש אוהבים את קבוצת הבייסבול של התיכון.‬
‫אין מצב. זה הוא.‬
‫אבל ג'וד פה ישיר משהו א-קפלה.‬
‫בואו נריע לג'וד! תתחיל, ג'וד! כמו שצריך!‬
‫תראי.‬
‫זה הכופר, נכון?‬
‫מאיפה זה?‬
‫איזה בר. ג'יי... ספראטס?‬
‫שנלך?‬
‫לא. את נשארת. אני הולכת לבד.‬
‫אני לא מבינה. חשבתי שרצית שאבוא.‬
‫איך אני אמורה ללמוד אם את מכריחה אותי להישאר?‬
‫אנחנו קרובות מאוד עכשיו. זה מסוכן.‬
‫אני רוצה לבוא איתך.‬
‫את רוצה להיות חלק מזה?‬
‫כן.‬
- ‫- את רוצה למלא תפקיד? - כן!‬
‫טוב! זה אומר להישמע להוראות שלי.‬
- ‫- הלו? - ניק?‬
‫זאת אני.‬
‫טוני?‬
‫ג'יי ספראטס בר אנד טאפ‬
‫היי, פותחים ב-15:00.‬
‫כן.‬
‫אני מחפשת אותו.‬
‫הוא ממש זקוק לעזרה, ושמעתי שהוא היה פה.‬
- ‫- כן. באחד הערבים. בחור מוזר. - כן.‬
- ‫- את יודעת איפה הוא שוהה? - אין לי מושג.‬
‫משהו?‬
‫בבקשה?‬
‫חכי רגע. אני חושבת שהוא שכח משהו. אולי זה עוד אצלי.‬
‫תודה.‬
‫הוא חיפש את הכתובת הזאת.‬
‫תודה.‬
- ‫- כן, בלי מוכרנים. - כן. סליחה, גברתי.‬
‫אני צריכה למצוא את האיש הזה. הוא חולה מאוד.‬
‫ושמעתי שהוא חיפש אותך.‬
‫כן. ראיתי אותו באזור.‬
‫איפה?‬
‫יש פרס?‬
‫פרס?‬
‫אני אומרת לך שהוא זקוק לעזרה.‬
‫גם אני.‬
‫כמה?‬
‫שלושת אלפים נראה הוגן.‬
- ‫- שלום, מיס ניוברי! - היי, ג'רמי. תמשיך לדווש.‬
‫תראי, החיים סידרו לי כמה קטעים מחורבנים.‬
‫אני מובטלת. יש לי קנסות על מיסים. אני עלולה לאבד את הבית.‬
‫ואני קולטת זיבולים ממרחק,‬
‫אז אל תנסי למכור לי סיפור קורע לב שאת מנסה לעזור לבחור.‬
‫אם את רוצה לדעת איפה הוא, זה יעלה לך 3,000 דולרים.‬
‫המספר שלי אצלך.‬
‫את חברה של מיס ניוברי?‬
- ‫- לא. - חשבתי שלא.‬
‫אין לה חברים.‬
‫לכן אני אומר "שלום".‬
‫ביי.‬
‫גרנולה מתוצרת בית.‬
‫אנחנו מחלקים אותה לכל האורחים.‬
‫תודה, האנה.‬
- ‫- אין בעד מה. - תודה.‬
‫תודה.‬
‫צר לי שלא יכולתי לעזור יותר בעניין גייב.‬
‫אבל רציתי לומר שלא תוותר.‬
‫כשתמצא אותו, תמסור לו ד"ש ממני.‬
‫אני מבטיח.‬
‫הם נסעו הרגע.‬
‫כן, אני רואה אותם.‬
‫אולי נבדוק שוב את החליפות,‬
‫רק ליתר ביטחון?‬
‫מעולם לא חשבתי שאתה דאגן.‬
‫טוב, לא הגעתי לגילי בהתנהגות אווילית.‬
‫אומר האיש שהתעתק לחלל יותר מאלף פעמים.‬
‫תקשיב, גבר, אנחנו הולכים.‬
‫האנושות זקוקה לזה.‬
‫האנושות?‬
‫האנושות במצב מצוין.‬
‫באיזה כוכב לכת אתה חי?‬
‫בסדר.‬
‫היי, ביירון.‬
‫כן?‬
‫אני לא הולך.‬
‫מצטער.‬
‫טוב. זה מובן לי.‬
- ‫- זה לא לבעלי לב חלש. - אני לא מפחד.‬
‫אני לא רוצה ללכת בלי איירין.‬
‫אני לא יכול.‬
‫אבל אני יכול.‬
‫אם חלילה יקרה משהו, ולא יקרה,‬
‫אני רוצה שתגיד לעולם שעשיתי משהו.‬
‫בחייך, אולי גם לך לא כדאי ללכת.‬
‫כל העניין מתחיל להיראות מטופש.‬
‫זה המעשה הכי לא מטופש שעשיתי מעודי.‬
‫זה יעבוד.‬
‫ביירון, אתה שומע אותי?‬
‫איך המרגש?‬
‫מדהים.‬
‫פרנק, זה מדהים!‬
‫הלוואי שיכולת לראות את זה, פרנק.‬
‫אני כמעט כמו בגן עדן.‬
‫בוא נקווה שלא.‬
‫אני רוצה לרדת לשם.‬
‫טוב, אל...‬
‫רק אל תתרחק יותר מדי.‬
‫לא, אני רק...‬
‫רק רוצה...‬
‫לרדת...‬
‫רק עוד קצת.‬
‫אלוהים!‬
- ‫- מה לעז... - מה?‬
‫ביירון, אתה בסדר?‬
‫זה ממש...‬
‫ממש מוזר, פרנק.‬
‫מה זה? מה אתה רואה?‬
‫אני מסתכל פה על רהיט.‬
‫ביירון, תחזור.‬
‫תתחיל לחזור.‬
‫אני כמעט שם. אני מגיע לשם. אני רואה...‬
‫בחיי.‬
‫ביירון, אתה מקוטע עכשיו. אני לא שומע אותך. תחזור.‬
‫אלוהים.‬
‫פרנק, אתה לא תאמין לזה!‬
‫פרנק!‬
‫פאק.‬
‫ביירון?‬
‫ביירון, אני לא שומע אותך, אני לא רואה אותך.‬
‫ביירון, תחזור.‬
‫ביירון?‬
‫ביירון, אתה שומע אותי?‬
‫ביירון? תחזור, חבר. בבקשה.‬
‫לכל הרוחות.‬
‫מלון רוזפינץ'‬
‫וילונות שמימיים‬
‫האף של ניק מחלים.‬
‫לא ציפיתי לזה ממך, סטלה.‬
‫אבא שלך היה מתאכזב מאוד.‬
‫הכופר פה. אני חושבת שאני יודעת איך למצוא אותו.‬
‫מה הכוונה, "את חושבת"?‬
‫יש אישה שיכולה לומר לנו איפה הוא. אבל היא רוצה כסף.‬
‫למי אכפת מה היא רוצה?‬
‫היא לא מעורבת, זה ברור לי.‬
‫קל יותר לשלם לה.‬
‫לשלם לה?‬
‫באמת?‬
‫נו, נו. לאן העולם הידרדר.‬
‫אני מניחה שזה סופה של ההרפתקה הקטנה.‬
‫די מאכזב.‬
‫ג'וד, אולי תיכנס פנימה?‬
‫אני רוצה לדבר עם דניס לבד.‬
- ‫- תודה. - טוב.‬
‫תלווי אותי לחצר האחורית.‬
‫אני אראה לך משהו.‬
‫פרנקלין?‬
‫מצאת משהו?‬
‫לא.‬
‫איך היה פה?‬
‫אין מה לדווח.‬
‫סבא בנה את זה?‬
‫את המרתף, כן.‬
‫אבל לא את השאר.‬
‫"אל הכוכבים".‬
‫בהתחלה חשבנו שזה מקלט,‬
‫אבל זה לא.‬
‫מה זה?‬
‫אני עדיין לא ממש יודעת איך לקרוא לזה.‬
- ‫- סבתא, אני מפחדת. מה זה? - רק תשבי לידי.‬
‫מצאנו את זה כמה ימים אחרי שאביך מת.‬
‫איכשהו, הכול הסתבך אצלי.‬
‫והאובדן של מייקל, ואני...‬
‫חשבתי ש...‬
‫שהכול בוודאי קשור.‬
‫אבל מה זה קשור אליו?‬
‫עכשיו, אני חושבת שאולי אין שום קשר.‬
‫דניס, מה שאני עומדת לספר לך...‬
‫קשה להאמין לו.‬
‫אבל זאת האמת.‬
‫אם תעמדי בתוך המעגל,‬
‫הדלתות ייסגרו.‬
‫האורות יידלקו.‬
‫ואת...‬
‫את תרגישי הכי מוזר שהרגשת אי פעם בחייך.‬
‫ואז הדלתות ייפתחו.‬
‫ותהיי בכוכב לכת אחר.‬
‫אני חושבת שנחבטת בראש.‬
‫את לא מדברת בהיגיון.‬
‫זה בסדר.‬
‫היה קשה...‬
‫אחרי מה שקרה למייקל.‬
‫קשה רק...‬
‫רק להמשיך לחיות.‬
‫ואז מצאתי את זה, ואני...‬
‫חשבתי שאולי זה יעזור לי.‬
‫וכעת אני מבינה...‬
‫שהייתי צריכה לעזור לך...‬
- ‫- אלך לקרוא לסבא. - ...מההתחלה. לא, לא.‬
‫הוא יודע, מותק.‬
‫שנינו רצינו להגן עלייך מפני זה.‬
- ‫- ואז ג'וד בא... - ג'וד?‬
‫כן.‬
‫ככה הוא הגיע הנה.‬
‫לא נכון.‬
‫זה מה שהוא אמר לך?‬
‫דניס, אני מצאתי אותו.‬
‫פה.‬
‫לא.‬
‫נו באמת, לא, את לא.‬
‫זאת לא האמת.‬
‫זאת כן.‬
‫זאת האמת.‬
‫שיקרתם לי.‬
‫כולכם.‬
‫מי האנשים האלה?‬
‫זה לא עניינך.‬
‫קדימה. תפתחי.‬
‫מה זה?‬
‫אמרתי מזומן.‬
‫הייתי ברורה מאוד, אני... שטרות.‬
‫לא פיצ'יפקעס.‬
- ‫- תסמכו עליי, יש לי מספיק כאלה. - זה זהב.‬
‫הוא שווה הרבה יותר מ-3,000 דולרים.‬
‫אז תמכור אותם ותביא לי מזומן.‬
‫הייתי ברורה מאוד. זאת לא הייתה העסקה.‬
‫איפה הכופר?‬
‫המה?‬
‫אימא... תעצרי אותו!‬
- ‫- איפה הוא? - אני... הוא...‬
‫הוא אצל משפחת יורק. הוא...‬
‫הוא מטפל. זה ליד דרך פוסט.‬
‫זה כל מה שאני יודעת, אני נשבעת.‬
‫ראית?‬
‫זה לא היה קשה.‬
‫למה עשית את זה?‬
‫היא אמרה לנו!‬
‫התרככת.‬
‫אנחנו נתקן את זה.‬
‫לטובתך.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אני מבטיחה.‬
תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬