‫מותק, בבקשה, את חייבת לאכול משהו.‬
‫או לפחות לשתות קצת תה.‬
‫מה, חלטתי אותו יותר מדי זמן?‬
‫לא.‬
‫אני פשוט...‬
‫אני לא יכולה.‬
‫את חייבת לישון קצת.‬
‫בואי הנה.‬
‫שמי הלילה‬
‫בוקר טוב.‬
- ‫- כמה זמן אתה ער? - רק קצת.‬
‫כמה טוב לחזור למיטה שלנו.‬
‫התגלה שהמושב האחורי במכונית שלי לא כל כך נוח.‬
‫אתה יודע שזה הזמן הכי ממושך שנפרדנו במהלך 17 שנים?‬
‫מאז כנס ההוראה בסנט לואיס.‬
‫קנית לי כובע.‬
‫כן. למה אתה לא חובש אותו אף פעם?‬
‫לדעתי אני לא יודע איפה הוא.‬
‫התגעגעתי אליך.‬
‫גם אני התגעגעתי אלייך.‬
‫קורה לך‬
‫שאתה מתגעגע לתקופה שהדברים היו יותר... נורמליים?‬
‫יחסית.‬
‫כן, קורה לי.‬
‫אני מצטער. אני צריך ללכת לסיים משהו בסדנה.‬
‫ביירון, בבקשה, תגיד משהו, חבר.‬
‫ביירון, אתה שומע אותי?‬
‫ביירון?‬
‫פרנקלין.‬
‫פרנקלין, ראית את ביירון?‬
‫לא.‬
- ‫- הוא לא בא הביתה אמש. - אני לא יודע.‬
‫בלי שיחת טלפון או משהו.‬
‫הוא אמר שאתם עובדים על פרויקט כלשהו או משהו?‬
‫עבדנו, כן, אבל סיימנו אותו.‬
‫בהחלט אודיע לך אם אשמע ממנו.‬
‫אני בטוח שהוא יחזור בקרוב.‬
‫אני אומר לך, זה היה הוא.‬
‫איך אתה יודע?‬
‫מה עשית עם זה?‬
‫ניק אומר עלייך דברים טובים, טוני.‬
‫אולי הציוד הזה יהיה שלך יום אחד.‬
‫איכשהו, זה מוצא חן בעיניי.‬
‫נושן מאוד ושקט.‬
‫אני אוהב שקט.‬
‫זה המקום.‬
‫תחני שם.‬
‫אז הפעלת את זה בכוחות עצמך?‬
‫כן. עבדתי עם כלים כל חיי. אני די מוכשר.‬
‫למה כיבית את זה מלכתחילה, ג'וד?‬
‫ובלי לספר לנו?‬
‫לפרנקלין הייתה זכות מלאה לנסות לתקן את זה.‬
- ‫- חבל שעשית את זה. זה מסוכן. - כן, אני יודע.‬
‫איירין, בבקשה אל תכעסי.‬
‫אני מצטער.‬
‫זה בסדר, ג'וד.‬
‫אני יודעת שאתה עוזב.‬
‫מצאתי משהו במישיגן.‬
‫זה יוביל אותי לאבא שלי.‬
‫בבקשה אל תנסי להניא אותי מזה.‬
‫לא אנסה.‬
‫אתה צריך ללכת בדרכך.‬
‫תסלחו לי בזמן שאארגן לך משהו לקחת.‬
‫אתה לא טוב באריזות.‬
‫ידעתי שבסוף תכאיב לה.‬
‫רק ניסיתי להגן עליכם.‬
‫תרשה לי לשאול אותך משהו.‬
‫ותגיד לי בבקשה את האמת.‬
‫מה יש שם, על כוכב הלכת הזה?‬
‫שום דבר.‬
‫זה מה שחשבתי.‬
‫הייתי מציע להסיע אותך לתחנת האוטובוס, אבל אני מניח שאתה לא עוזב ככה, נכון?‬
‫לא. אני לא.‬
‫אבל יש משהו שאני צריך לעשות לפני שאלך.‬
‫אל תזוזו. אני צריך להתפנות.‬
‫אימא, הוא הלך. בואי ניסע עכשיו.‬
- ‫- אי אפשר. - למה לא?‬
‫הוא הרג את האישה הזאת! מה הבעיה שלך?‬
- ‫- אם את לא תיסעי, אני אסע. - מספיק, טוני!‬
‫אנחנו לא יכולות כי הם ימצאו אותנו.‬
‫הם פשוט ימצאו מישהו אחר שיעשה את זה. זה אותו דבר.‬
‫פשוט תניעי את המכונית, בבקשה.‬
‫שיקרתי לך.‬
‫אמרתי לך שהמורשת שלנו היא ברכה.‬
‫רציתי להגן עלייך, טוני.‬
‫מה את צריכה לעשות?‬
‫אני צריכה למצוא את הכופר.‬
‫ולטפל בזה.‬
‫ואז זה יסתיים.‬
‫את מתכוונת, להרוג אותו?‬
‫אחרת, הם ייקחו אותך.‬
‫מה? ייקחו אותי לאן?‬
‫אל תדאגי כי זה לא יקרה.‬
‫ציפורים מתות.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫חדר, בקרבת מקום.‬
‫סטלה, הם מחפשים חדר נוסף כבר עשרות שנים.‬
- ‫- לא אכפת לי. - אבל יהיה לך אכפת!‬
‫תראי.‬
‫סטלה, תסיימי את המלאכה.‬
‫אאתר את החדר וטוני תעזור. בואי, טוני.‬
‫תישארי רגועה. זה ייגמר בקרוב.‬
‫בואי, טוני! לאימא שלך יש עבודה חשובה לסיים.‬
‫היי!‬
- ‫- אם תיגע בה, אני נשבעת... - סטלה!‬
‫איזה מין בנאדם את חושבת שאני?‬
‫בואי, טוני!‬
‫שני זקנים. מה את חושבת על זה?‬
‫אני מניח שהם לא ייאבקו יותר מדי.‬
‫בדיוק כמו האישה ההיא?‬
‫לא נהניתי מזה.‬
‫התפקיד שלי הוא להגן על אנשינו.‬
‫זה גם תפקידך.‬
‫הסתירו ממך דברים יותר מדי זמן. והיום זה נפסק.‬
‫למעשה, אני אתעקש שתעברי את ההשכלה שלך מייד,‬
‫ברגע שזה ייגמר.‬
‫את קרובה כל כך לאלוהים, ואת לא קולטת את זה בכלל.‬
- ‫- אז נגמרו הסודות? - נגמרו.‬
‫מצידי אין. לעולם לא.‬
‫אז מי זה כיילב?‬
‫הוא אבא שלך.‬
‫ואני אדאג שתפגשי אותו.‬
‫הגיע הזמן שתבקרי בקיירול.‬
‫את רואה?‬
‫אני לא כזה רע.‬
‫בואי.‬
‫לאסטרונאוטים מזדקנים שא ברכה - ביירון‬
‫מה יש לך שם?‬
‫סתם ויטמינים.‬
‫אתה רוצה לתת לי חופן?‬
‫אני זקוקה לכל עזרה אפשרית.‬
‫במיוחד עכשיו, כשאנחנו מאבדים את המטפל שלנו.‬
‫כן. אני מצטער שהוא עוזב.‬
‫כלומר, אני שמח, אבל אני מצטער שאת פגועה.‬
‫טוב...‬
‫זה לטובה.‬
‫באמת? מה עם הדבר שלו חיכית?‬
‫הגורל וכל זה.‬
‫עייפתי מהגורל.‬
‫יקירתי, אני צריך לספר לך משהו.‬
‫יש מישהו בחצר האחורית שלנו.‬
‫מה?‬
‫שלום, גברתי הצעירה.‬
‫הכול בסדר?‬
‫אני...‬
‫אני מצטערת.‬
‫הוא הכריח אותי.‬
‫מה...‬
‫בוא ניכנס.‬
‫טוב.‬
‫היי, אפשר לדבר?‬
- ‫- לא. - אני יודע שאיירין סיפרה לך.‬
‫כן, היא הראתה לי משהו שקבור בחצר האחורית.‬
- ‫- קשה להאמין לזה. - זה בלשון המעטה.‬
‫דלת קסומה, כוכב לכת נוסף. ואתה, מה אתה בכלל?‬
- ‫- אני בדיוק מה שאמרתי לך שאני. - באמת?‬
‫כי לא ציינת שאתה, מה? חוצן?‬
‫אני אנושי, בדיוק כמוך.‬
‫טוב, אני מסתלקת מכאן.‬
‫אתה יכול להמשיך לשחק ב"אימא ואבא" עם הסבים שלי.‬
‫ממש נמאס לי מזה.‬
‫תודה שנהגת כל הלילה למישיגן,‬
‫שלימדת אותי על קריוקי,‬
‫ועל השוטים.‬
‫קייטי שילמה על השוטים.‬
‫תודי לה בשמי.‬
‫באמת? לחיצת יד?‬
‫מה ל... אלוהים!‬
‫אלוהים! מישהו יורה עלינו? אביא את הטלפון שלי.‬
‫צריך להתקשר למשטרה. שיט.‬
‫טוב. שיט. דניס, תקשיבי לי. היי.‬
- ‫- מה? - אני יודע מי זו. היא רודפת רק אחריי.‬
‫סעי לסבים שלך בשיא המהירות!‬
- ‫- כן, אבל... - הם לא מוגנים. קחי אותם לכל מקום.‬
‫היי! היי!‬
‫סבא! סבתא!‬
‫מהר, אנחנו צריכים...‬
‫אין טעם להתחבא.‬
‫אמצא אותך.‬
‫קלויים בדבש.‬
‫מי המציא את זה?‬
‫מגיע לו מדליה.‬
‫רוצה קצת?‬
‫מי דובר האמת מביניכם?‬
‫בבקשה, תשחרר אותנו.‬
‫איפה זה?‬
‫הנכדה שלכם, נכון?‬
- ‫- יהיה חבל אם איאלץ להרוג... - זה בחצר האחורית מתחת למחסן.‬
‫תודה.‬
‫זה לא היה קשה.‬
‫תפקחי עליהם עין, טוב?‬
‫כן.‬
‫ניק צדק לגבייך, טוני. את תהיי טובה בזה.‬
‫אז פה התחבאת.‬
‫שמך טוני, נכון?‬
‫אני איירין.‬
‫זה בעלי, פרנקלין, וזו דניס.‬
‫אני מצטערת.‬
- ‫- אני לא יכולה לדבר איתכם. - למה? כי האיש הזה אמר לך לא לדבר?‬
- ‫- אני צריכה לעזור לו. אימא שלי אמרה לי. - אימא שלך. איפה היא?‬
‫היא עם הכופר.‬
‫את מתכוונת לג'וד. שמו ג'וד.‬
‫תפסיקי.‬
‫אני יודעת מה את עושה.‬
‫הוא איש טוב, טוני.‬
- ‫- אימא שלי אמרה לי שג'וד אלים. - לא.‬
‫כן. שהוא סיכן הרבה אנשים.‬
- ‫- שזה הכרחי. - ומה אם אימא שלך טועה?‬
‫בבקשה, טוני, בבקשה.‬
‫זה רעיון לא טוב.‬
‫אם חשבת לשחרר אותם, זו טעות.‬
‫אימא שלי אמרה לי שאנחנו עושות את הדבר הנכון.‬
‫את עבודת האלוהים.‬
‫אבל אני לא מאמינה לה. או לך.‬
- ‫- קדימה. הם לא רואים אותך. - לכפות אנשים זקנים?‬
‫להרוג את האישה ההיא? זה פסול.‬
- ‫- העולם... - ילדה טובה.‬
‫...הוא לא שחור ולבן כמו שאת חושבת.‬
‫את רוצה שלא אהרוג אותו?‬
‫טוני נייד‬
‫טוני, הכול בסדר?‬
‫חל שינוי בתוכניות. אולי תביאי את הבחור הנה?‬
‫אתה בטוח?‬
‫כן.‬
‫תגידי לו שהמשפחה בידינו.‬
‫אם הוא רוצה שהם לא ייפגעו, שיסגיר את עצמו.‬
‫הינה. עכשיו את מרוצה?‬
‫הזוג הקשיש והבחורה בידינו.‬
‫אם תרצה לשמור על ביטחונם, אתה רק צריך להיחשף.‬
‫נפגשנו בעבר.‬
- ‫- אני בספק. - לא.‬
‫אני זוכר.‬
‫הביאו אותך לפגוש את אימא שלי.‬
‫כן. הייתי ילד קטן.‬
‫כרעת לפניה ברך במהלך הטקס.‬
‫אחר כך בכית.‬
‫עדיף לא לדבר.‬
‫מעולם לא הבנתי את השומרים.‬
‫כל ההקרבה הזאת. לשם מה?‬
‫להגן על משהו שהם לעולם לא יהיו חלק ממנו.‬
‫הפנית עורף למשפחה שלך, לקהילה שלך ולאמונה שלך.‬
‫אני יודעת מה עשית.‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬
‫עכשיו גם לי אין.‬
‫אני לא יודע מי אתה או מה אתה רוצה,‬
‫אבל אתה לא צריך לאיים על המשפחה שלי.‬
‫טוב...‬
‫אתה איימת על המשפחה שלי...‬
‫חבר.‬
‫בדרכים שאתה בכלל לא מבין.‬
‫ג'וד!‬
‫טוב לראות אותך שוב.‬
‫תמיד חיבבתי אותך. תמיד.‬
‫גם כשהמרית פקודות.‬
‫ואז הלכת ועשית את זה.‬
‫היא יודעת שאתה פה?‬
‫מי לדעתך שלחה אותי?‬
‫אתה משקר.‬
‫די!‬
‫זו אשמתי שהם צריכים לעבור את זה? לא.‬
- ‫- זו אשמתך! - אני מצטער.‬
‫היה לך הכול. אבל זה לא הספיק.‬
‫אמרת שלא תהרוג אותו!‬
‫אני לא עומד להרוג.‬
‫את תהרגי.‬
‫היש דרך טובה יותר להוכיח את הנאמנות של משפחת קלדרון, נכון, סטלה?‬
- ‫- מספיק עם זה! לא היא! - טוב, בסדר.‬
- ‫- אימא. - אז תעשי את זה.‬
‫בבקשה, אל תעשי את זה.‬
‫שקט, יקירתי. תפני מבט.‬
- ‫- סטלה. - שקט!‬
‫אם תעשי את זה, היא כבר לא תהיה הבת שלך.‬
- ‫- לא כמו בעבר. - אמרתי לשתוק!‬
‫סטלה!‬
‫תשלימי את המשימה.‬
‫בסדר גמור.‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫תתרחקו!‬
‫בוגדת!‬
‫אימא!‬
‫האקדח!‬
‫את רואה, טוני? היא אכן רוצחת.‬
‫זה בדמה.‬
‫גם בדמך.‬
‫נגמרו הרציחות.‬
‫את בסדר?‬
‫אז לאן אתם נוסעים?‬
‫הרחק מכאן.‬
‫את בטוחה שתהיי בסדר? איתו?‬
‫כן, אני אטפל בו. זה יהיה בטוח יותר לכולם.‬
‫תסמכו עליי.‬
‫אימא, מה יקרה לבית?‬
‫נוכל לחזור אי פעם לקחת את החפצים שלנו?‬
‫בכנות, אני חושבת שלא.‬
‫את מה שהשארנו מאחור, טוני,‬
‫אפשר להחליף.‬
‫אימא, מה זה קיירול?‬
‫שזה לא ידאיג אותך.‬
‫אנחנו נהיה בסדר.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫אמרת שהם ימשיכו לחפש אותנו.‬
‫אבל הם יפסיקו.‬
‫למה?‬
‫כי יש לנו עכשיו קלף מיקוח.‬
‫למקרה שתהיה רעב.‬
‫זוכרת את היום הראשון שהייתי חולה במיטה? נתת לי לאכול מהדבר ההוא.‬
- ‫- החליטה. - החליטה.‬
‫היא הייתה מחרידה.‬
‫אני זוכר שחשבתי לעצמי שבטח היית אימא טובה.‬
‫האם... זכרת לארוז סוודר?‬
‫אני רוצה לבוא איתך.‬
‫מה?‬
‫תודה בזה, יש לך שטחים עיוורים. הלכת לאיבוד כשנכנסת לבר.‬
‫אתה בקושי נוהג, נעצרת. אתה זקוק לי.‬
‫רק רגע. נעצרת?‬
‫דניס, אני לא בטוחה לגבי זה.‬
‫טוב, אני בטוח. אני יודע. זה רעיון זוועתי.‬
‫אני לא יכולה לחזור למקום שהייתי בו.‬
‫ואני גם לא יכולה להישאר פה, בפארנסוורת'.‬
‫אלוהים, אני חייבת לעשות משהו חדש. ויש משהו חדש יותר מזה?‬
‫אני חייבת לומר שציפיתי לנסיעה, או לטיסה.‬
‫זה טיפה מוזר.‬
‫זה באמת מקובל עלינו?‬
‫לא.‬
‫אבל מה נוכל לעשות? היא...‬
‫היא אישה בוגרת.‬
‫היא גם הנכדה שלנו.‬
‫אני יודעת.‬
‫זה קשה כל כך.‬
‫אבל השתמשנו בזה יותר מ-800 פעמים ואנחנו עדיין עומדים.‬
- ‫- בקושי. - כן.‬
‫אבל עומדים.‬
‫נו, זה חדש.‬
‫מצאתי את זה בספר של אבא שלי.‬
‫זו מעין כתובת.‬
‫הוא השאיר לי אותה.‬
‫אז זה אמור לקחת אותנו הישר אליו.‬
‫הוא ידע מה לעשות, איך לשמור על ביטחוננו.‬
‫אבל עד אז, תיזהרו בבקשה.‬
‫והדבר הזה שלך... הוא יכול להחזיר אותה הנה, כן?‬
‫כן, כן.‬
‫אבל לידיעתכם, הוא מתאפס אחרי כל נסיעה,‬
‫אז אם תנסו לבוא אחרינו, הוא יחזיר אתכם...‬
‫טוב, אתם יודעים לאן.‬
‫בסימן הראשון לסכנה, תחזרי ישירות לכאן.‬
- ‫- כן. - מבטיחה?‬
‫מבטיחה.‬
‫טוב.‬
‫אם יאונה לה כל רע, אני נשבע באלוהים...‬
‫אתה מבין אותי?‬
‫כן. כמובן, אני נשבע.‬
- ‫- אוהב אותך, חמודה. - אוהבת אותך, סבא.‬
- ‫- ביי, סבתא. - אוהבת אותך.‬
‫גם אני אוהבת אותך, סבתא.‬
- ‫- תיזהרי. - טוב.‬
- ‫- מוכנה? - כן.‬
‫בוא נלך לפני שאתחרט.‬
‫אולי אנחנו צריכים להפסיק לרדת הנה הרבה כל כך.‬
‫שנים חיכיתי לשמוע אותך אומרת את זה.‬
‫אבל, יקירתי...‬
‫יש משהו שאני חייב לספר לך.‬
‫אז מה נעשה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אפשר לנסוע לדיסנילנד?‬
‫כן, אפשר.‬
‫תחזיקי חזק.‬
‫אימא.‬
- ‫- מה קורה? - אני לא יודעת!‬
‫תחזיקי חזק!‬
‫אימא!‬
‫מה קרה?‬
‫יש לנו שני אנשים.‬
‫את שומרת, נכון?‬
‫הייתי.‬
‫מעניין.‬
‫זה מעניין מאוד.‬
‫אימא? לא. אימא!‬
‫שלום, קורניליוס.‬
‫אתה זוכר אותי?‬
‫אני אף פעם לא שוכח כופרת.‬
‫אנחנו נבלה קצת, אתה ואני.‬
‫נכון מאוד.‬
‫ברוך הבא לעולם המופקר.‬
‫איפה אנחנו?‬
‫בבנגקוק.‬
‫אני לא מאמינה שמעולם לא סיפרת לי על זה.‬
‫אני בהלם.‬
‫וגם התרשמתי מאוד.‬
‫חשבתי שאם תדעי על החליפות האלה, תשתמשי בהן.‬
‫אתה מכיר אותי היטב.‬
‫אתה בטוח שאתה רוצה לעשות את זה?‬
‫האם אני רוצה? לא.‬
‫אני לא רוצה, אבל לג'נין מגיעה תשובה.‬
‫ביירון איפשהו שם...‬
‫חי או לא.‬
‫אני חייב לנסות למצוא אותו.‬
‫בבקשה אל תגידי "שלום" או תצטטי איזה שיר יפה.‬
‫אני מספיק לחוץ גם ככה.‬
‫אני מאמינה בך, פרנקלין.‬
‫תמיד האמנתי.‬
‫אכפת לך להביא לי את הכובע שלי?‬
‫מה אתה רואה?‬
‫אני רואה אותך.‬
‫באמת?‬
‫מותק, מצאתי את שולחן הקפה שלנו.‬
‫פרנקלין, תפסיק להתלוצץ.‬
‫אני לא.‬
‫אני ממשיך הלאה.‬
‫מה זה? אתה מקוטע.‬
‫פרנקלין?‬
‫פרנקלין.‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫ריק - מלא אספקת אוויר‬
- ‫- איירין? - כן? כן, אני שומעת אותך.‬
‫תחזור עכשיו, בבקשה, פרנקלין.‬
‫משהו לא תקין באוויר שלי.‬
‫רק תגיד משהו, מותק, כל דבר שהוא.‬
‫איירין.‬
‫פרנקלין?‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אני רואה את כל הכוכבים.‬
‫מחשיך.‬
‫פרנקלין, תפסיק בבקשה.‬
‫איירין, מצאתי משהו. בואי הנה.‬
‫מה זה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫הינה.‬
‫רק תנשום.‬
‫איך זה ייתכן?‬
‫באתי אחריך.‬
‫את...‬
‫אנחנו חיים.‬
‫נכון מאוד.‬
‫רק תנשום.‬
‫פרנקלין, תראה.‬
תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬