Probele pentru analiza toxicologică și imunohematologică
au fost luate,
așadar continuăm cu o incizie toracoabdominală completă,
pentru a examina interiorul corpului.
Și acum
organele interne vor fi trimise la anatomopatologie,
pentru identificarea afecțiunilor sau leziunilor preexistente.
Scoateți-l afară să ia puțin aer.
Să continui, dnă profesor?
Examenul s-a încheiat, dră Pardo.
Acum, pentru cele mai frumoase prințese pe care le cunosc,
două tacos cu carne de porc.
Costă 20 de euro, vă rog.
Ubaldo!
- Iubito! - Iubitule! Am primit bursa!
O să studiez medicina legală!
- Glumești? Știam eu că poți! - Da! Sunt atât de fericită!
Știam eu, la naiba!
- Scumpo! - Da, iubitule!
Mama va fi atât de fericită!
După câte a făcut pentru mine ca să pot studia.
- Știi ce? - Muream de nerăbdare să-ți spun!
- Am venit într-un suflet. - Din partea casei.
În niciun caz. O să te omoare șeful.
Nu-mi pasă.
Sărbătoresc cu viitoarea soție.
- Dr. Pardo! - Da!
- Știi ce? - Ce?
O să-ți dau un mic cadou.
- Serios? - O să-ți dau un cadou, iubito.
- Repede! Deja-mi pare rău pentru Lupita. - De ce?
Am închis, da?
Te-ai oprit la farmacie?
Pentru ce? Nu tu ești doctorul?
FĂRĂ URMĂ
PARCAREA INTERZISĂ AUTOVEHICULELE VOR FI RIDICATE
Ai parcat într-o zonă interzisă.
Semnul ăla nu era acolo înainte. L-aș fi văzut.
- Nici tu nu l-ai văzut. - Geanta era înăuntru!
- Data viitoare, conduci și parchezi tu! - Măcar de m-ai lăsa!
Suficient!
E ora 2:00
și suntem într-un parc industrial, nu avem nicio mașină, nicio geantă, nimic.
Deci faceți-mi un favor și mergeți înapoi la mașină!
Irene!
Jur!
Ascultă, sunt sigură că, dacă mașina a fost ridicată,
o găsim în zona de depozitare.
Pentru Dumnezeu!
Nu spui nimic?
Nu.
Minunat! Atât de tipic pentru tine!
- Mai exact ce e tipic pentru mine? - Mereu crezi că-ți fac probleme.
Poate e un motiv pentru asta. Poate mi-ai făcut probleme în trecut.
Deci acum îți fac probleme și sunt mincinoasă.
Nu-mi vine să cred!
Am fost concediate.
Și puțim.
S-a tras în mine și ei i-au luat pantoful niște ruși!
Ce înseamnă asta?
De două zile, fugim de niște ucigași.
Sunt epuizată, Irene. Nu mai pot.
Vă duc acasă să vă spălați...
Nu putem merge acasă, rușii știu unde locuim.
Mergeți la mine acasă, atunci.
Faceți un duș, vă odihniți și, apoi, nu știu. Vedem mâine.
- Irene! - Da?
Pot să intru?
Da.
Pot să mă așez?
- Da, sigur. - Mulțumesc.
Ai un apartament foarte frumos.
Îmi place mult contrastul dintre albastru și pereții albi.
De cât timp o cunoști pe Desi?
De când am început lucrul la companie.
De un an și jumătate, cam așa ceva.
- Lucrurile merg bine între voi? - Da, grozav.
Minunat!
Ar fi perfect dacă mi-aș putea aduce fiica și mama aici.
- Ca să locuiți aici împreună? - Da.
Mama ar veni și pleca,
- ... dar ar fi... - Îmi pare rău, doar că...
Nu mi-am imaginat-o niciodată pe Desi
trăind cu mama și cu fiica iubitei. E ca și cum...
Nu, nu e iubita mea.
Nu știu de ce toată lumea crede asta.
Nu e. E cea mai bună prietenă a mea. Locuim împreună.
- Îmi pare rău. Credeam că voi două... - Nu.
Sunt căsătorită.
Cu un bărbat.
Îmi cer scuze.
N-aș fi avut nimic de obiectat. Poate face ce vrea.
Corect. Uneori părem un cuplu căsătorit,
dar asta doar pentru că ne certăm foarte mult.
Irene, crezi că vom putea ieși din chestia asta?
Nu știu.
Sunteți implicate într-o crimă, deci trebuie să depuneți mărturie.
Dacă există un al doilea cadavru, lucrurile se complică.
Vom vedea ce spun mâine la secție.
- Dar o să ne ajuți? - Nu. Pentru că...
Ei nu știu că eu și Desi...
Nu puteți spune că mă cunoașteți sau că v-am ajutat.
- Ce e? Iar mă ponegriți? - Nu.
Nimic?
- Ăla e tricoul meu, nu-i așa? - Care dintre ele?
Ăsta.
N-am idee. Nici măcar nu l-am văzut. Probabil l-ai lăsat acolo.
Unde te duci?
Plec.
Nu. Trebuie să depunem mărturie.
Nu, o să ne aresteze.
Ce? Nu.
Termină! Nu.
O să spunem adevărul. Irene o să ne ajute.
Irene nu ne poate ajuta pentru că și-ar pierde slujba.
Suntem suspecte de crimă care stau la ea și nu știe nimeni.
Ne-a ajutat deja suficient. Nu mai poate face nimic altceva. Înțelegi?
Suntem pe cont propriu.
Unde te duci?
- În Mexic. - Și cum o să ajungi acolo?
- Să mor dacă știu. - Nu!
Depunem mărturie și asta este. Poate se va termina cu bine.
Sau poate se va termina groaznic.
Dacă ajung la închisoare, ce se va întâmpla cu fiica mea?
N-o pot lăsa cu mama, îmbătrânește.
Dacă i se întâmplă ceva, ce fac?
Pe Ubaldo nu pot conta, ai văzut cum e.
Da...
Mulțumesc.
Și lui Irene... Mulțumește-i și ei din partea mea!
Bine.
- Atunci, la revedere! - La revedere!
Bine.
Dă-mi o îmbrățișare, pentru zbor!
E nașpa că pleci.
Cine-mi mai face cafea dimineața?
Cred că ea-ți poate oferi mai mult decât cafea.
Te iubesc atât de mult!
Și eu te iubesc.
- La revedere! - La revedere. Du-te!
Nu, stai!
Nu poți pleca fără bani.
- Nu fur de la Irene. - Nu, sigur că nu.
Uite cum facem,
recuperăm mașina, luăm geanta și scoatem niște bani din ea.
Într-o oră sunt înapoi și poți pleca la aeroport.
Și Irene n-o să te ucidă?
Mă ocup eu de fiară.
În plus, nimeni nu știe câți bani sunt în geantă.
Nu, nimeni.
Gândește-te la toate cadourile pe care i le-ai putea cumpăra fetiței!
Nu, fără cadouri. Sunt mulți bani.
Sunt suficienți pentru a deschide un fond pentru facultate.
Frumos! Așa te vreau! Haide, terminăm într-o clipă.
Stai! N-avem decât cheile mașinii.
Ne ducem doar cu cheile și le cerem mașina?
N-o să ne ceară documente sau actul de identitate?
Avem ceva și mai bun.
- Bună dimineața! - Bună dimineața!
Suntem de la Poliția Furturi din Alicante.
Căutăm o mașină.
Bine. Ce model este?
- Era verde. - E albastră.
- Albastru-verzui. - Verde.
- Poate verde-mentă? - Turcoaz? Da.
- Turcoaz. - Turcoaz albastru-verzui și mare.
Albastru-verzui și mare. Bun...
Numărul de înmatriculare?
Asta este.
Dacă nu sunteți mai specifică, nu vă pot ajuta.
Pot vedea ordonanța judecătorească?
Da. Desigur. Ordonanța judecătorească, da.
Sigur că da.
- Cum te numești, domnule? - Antonio.
Antonio, ne grăbim rău de tot.
Cel mai bine îl sun direct pe judecător și ți-l dau la telefon.
Îi poți explica de ce-l trezești la ora asta
și de ce întârzii o anchetă penală
prin faptul că ne refuzi accesul la vehiculul suspectului.
Nu se poate fără documente, îmi pare rău.
Elena! O mașină mare, albastră-verzuie. Îți spune ceva?
Hei, ce faceți?
Pe aici!
- Albastră-verzuie! - Bine.
Unde e? Acolo!
Pornește! Dă-i drumul!
- Încerc! - Pornește mașina!
Deschide ușa, târfă!
Nu!
Uite!
O să sparg bariera!
Vin! Mergi mai repede!
Ce e în neregulă cu tine?
Grăbește-te! Scoală-te dracului! Repede!
Virează la dreapta!
Camionul!
Nu mai sunt după noi. Gata. Nu mai sunt.
La dracu'!
Rahat!
- Te rog, fă-te verde! Hai! - Nu mai sunt după noi.
Rahat! Rahatul dracului!
La naiba!
- Ieși odată din mașină! Repede! - Bine, să mergem!
- Sunt aici, Cati. - Ce? Unde?
Pornește mașina! Pornește!
- Grăbește-te! Să mergem! - Desi, nu pornește.
- Ce? - Nu pornește.
Cum adică?
Uite-le! Hai!
- La dracu'! - Rahat!
Cel mai emblematic...
La ce te uiți?
Dau de băut cui ghicește câte plăci are.
- S-a terminat. Nu ne mai urmăresc. Gata. - Cum adică „s-a terminat”?
Peste șapte milioane...
Ai zis că rezolvăm într-o clipă.
N-a prea fost o clipă.
Acum câte delicte am comis? Zece? Douăzeci?
Nu știu, fată. Dacă e să judeci așa, poate...
- Ce e? - Cum altfel ar trebui să judec?
A fost o idee bună!
Nu știam c-o să apară rușii.
Ce faci?
Îl sun pe Ubaldo. Dacă ucigașii ăia îl găsesc...
Hei! Te sună Catita.
Poți să răspunzi? Sau pune-o pe difuzor!
- Iubito! - Ubaldo, ești acolo?
- Catita! - Fă-ți bagajele, plecăm în Mexic.
În Mexic sau la capătul lumii, atât timp cât suntem împreună.
Taci! Coboară pe scară, ia-o la stânga și mergi două blocuri.
Sigur. Dar chestia e că nu sunt acasă.
Dar ți-am spus să nu ieși din casă, Ubaldo!
Ți-am spus: „Sub nicio formă.”
Chiar vrei să pleci cu tipul ăla?
Desi?
Desiré, vino la telefon!
Bună dimineața, fetelor!
Haideți!
Să mergem, e târziu.
Deci am doar caf...
- Da? - Ce se întâmplă? Nu lucrezi azi?
Îmi pare rău. Sunt pe drum. Doar că...
Am ieșit în oraș ieri și...
Acum plătești prețul.
Păi, știi cine s-a trezit mai devreme?
Cine?
Desiré Montoya și Catalina Pardo,
principalele noastre suspecte pentru uciderea Marisei Roselló.
Ne-au sunat mai devreme de la mașini ridicate.
O țigancă și o mexicancă au furat o mașină care fusese ridicată.
Și asta nu e tot.
S-au dat drept polițiste. Au avut chiar și o legitimație!
Ce e?
Nimic, doar am nevoie de o cafea.
Deci au vrut să ia mașina,
dar niște ruși cereau aceeași mașină.
S-a dezlănțuit iadul. S-a tras.
S-a tras?
Au rupt bariera, au gonit către faleză,
cu rușii după ele.
Au abandonat mașina și au plecat pe jos.
A doua urmărire cu mașini, cu focuri de armă în două zile.
Prima a fost lângă casa lui Roselló.
Stai așa! Nu știm dacă asta are legătură cu crima.
Nemernicu' dracului! La o parte!
Dă-mi asta!
Hei! Oprește!
Ieși din mașină!
Jur pe Dumnezeu că te omor!
Snobii dracului! Du-te-n mă-ta, tâmpitule!
Închiderea Máñez și Bayetas e peste tot la știri.
Am văzut asta și... Ce crezi?
O țigancă și o mexicancă.
Desiré Montoya și Catalina Pardo. Femei de serviciu.
Chiar crezi asta?
Ei bine, are un motiv.
Soția proprietarului închide compania și a doua zi e ucisă.
Nu spun că au plănuit asta, poate a fost un accident.
O răpire care s-a terminat prost.
- Bine, există un motiv. - Și au fost la locul crimei.
Au venit amprentele de pe paharul lui Roselló.
Le-am verificat.
Sunt ale lui Desiré Montoya și ale Catalinei Pardo.
Cred că e suficient ca să le prezentăm în instanță.
Haide, mai ia-ți o cafea!
Cer mandat de arestare.
Bine.
Nu!
Dă-mi-o mie! Dă-mi-o!
- Ce faci, Miki? - Desi!
Lovește mingea!
- Merg. - Da, și eu.
CARTIERUL REZISTĂ!
... toată ziua aici! Totă ziua nenorocită.
Mereu e la fel.
Vane!
De ce n-ai rămas acasă?
- Trebuia să rămâi acasă! - Știu.
Niciodată nu mă asculți.
Și de ce nu-mi spui ce dracu' se întâmplă?
- De ce te caută poliția, iubito? - Pentru că...
De ce îți datorez o explicație?
Tu nu mi-ai dat niciodată o explicație când poliția te căuta pe tine.
- Niciodată? - Niciodată.
Deci nu te-am sunat niciodată din arest ca să-mi plătești cauțiunea?
- Te-am prins. - Cu ce m-ai prins?
Cauțiune? Voiai doar bani! Tot ce vrei de la mine...
Bine! Să ne liniștim.
Ceea ce contează e că amândoi sunteți bine.
Sunt sigur că există o explicație.
Nu-i așa, Desiré?
Rahat!
Bună dimineața!
Sper că n-ai luat încă micul-dejun.
Ți-am adus ceva să-ți dea energie.
La naiba, ce bine miros!
Sunt de la standul de pe strada Badía.
Numai chestii grase iei! Scârbos!
Ce naiba?
Îmi pare rău.
N-ar trebui să mănânci aia.
Nu ești deloc în formă.
Néstor, vin cu gânduri de pace. Da?
- Am vrut să-mi cer scuze pentru ieri. - Nu-ți face griji.
- Te duci acasă înainte de club? - Eu?
Nu. De ce?
Ce faci?
Nu e ciudat să dormi aici?
Dorm jos.
Mă gândesc să închiriez ceva.
Până când se termină povestea asta.
Corect.
Nu dorm bine.
Am pe cap compania,
pensia alimentară a Rosei și școala fetei.
Începe să iasă și vrea bani de buzunar. Îți vine să crezi?
Îți spun eu ce se întâmplă.
Toată lumea te presează și tu nu zici nimic.
Vino!
Nu. Doar n-ai crezut că-ți cer bani, nu?
- Nu, haide! - Ești sigur?
- Păi... - Mă gândeam eu.
Ți-i dau înapoi curând, Néstor. Promit.
Promite-mi că-ți cumperi niște pantofi noi, azi.
Deci v-au întins o capcană.
Acum înțelegi, Ubaldo?
De asta trebuie să plecăm în Mexic. Aici, suntem în pericol.
- Dacă o sunăm pe Irene, poate încă... - Am făcut deja asta.
La început, a fost bine.
Dar apoi i-am furat legitimația și ne-am dat drept polițiste.
Nu cred! Și v-au crezut?
Ce țară!
Ce-a fost în capul tău? De ce n-ai sunat-o imediat?
Nu țipa la mine, Miguel! Știu c-am dat-o-n bară!
Poți să mă învinovățești pentru totdeauna, dar acum trebuie să ne ajuți.
Și, dacă nu ne ajuți, vedem noi cum o scoatem la capăt.
De ce aveți nevoie?
Pentru început, de un computer.
MULȚUMIM PENTRU TOT, MARISA ADIO.
Marisa Roselló a sprijinit acest club de la bun început,
când eram doar un grup de tineri cu genți pline de crose și de visuri.
Cel mai important, Marisa s-a asigurat că acest grup de tineri
va deveni mai mult decât atât,
o familie.
Trăiește în toate inimile noastre și știu că ne-o vom aminti mereu.
Dar, cu toate astea, ne-am gândit că această placă
e mai mult decât necesară.
I-o datorăm.
ÎN MEMORIA MEMBREI NOASTRE FONDATOARE MARISA ROSELLÓ COLOMER
Mulțumesc.
Vă mulțumesc foarte mult.
Este un gest frumos.
Sincere condoleanțe.
Mulțumesc foarte mult.
José, mă bucur să te văd.
Mulțumesc din suflet.
Mulțumesc foarte mult. Ești foarte amabil.
Pe bune?
Mulțumesc.
Nu găseau un moment mai bun?
Țineți-vă tare.
Desiré Montoya și Catalina Pardo. Numele astea vă spun ceva?
- Nu. Nu în momentul ăsta. - Au lucrat la Máñez și Bayetas.
Deocamdată, ele sunt principalele suspecte pentru crimă.
- Glumiți. - Dar cum? Două femei de serviciu?
Știm că erau în casă când a avut loc omorul,
dar nu există semne de intrare forțată.
Deci poate dvs., soția sau vreun subaltern le-a angajat pentru curățenie?
Nu e ceva ieșit din comun. Făceam asta.
Mereu ne-am străduit să fim mai mult o familie decât o afacere.
Nu-mi vine să cred că...
Dacă aveți nevoie de datele lor,
pot suna la Personal. Avem datele lor.
Am făcut deja asta. Mulțumim.
Avem tot ce ne trebuie.
Vă vom ține la curent. Mulțumim.
Și eu.
A intervenit o schimbare.
În locul obișnuit, la 19:30.
Bine, la revedere.
Néstor! Stai o secundă!
Trebuie să mă duc să-mi iau fiica,
dar i-am promis mamei că merg cu ea să alegem...
Cum se numesc? Aranjamentele florale pentru înmormântare.
Poți să mergi tu cu ea?
Uită-te la ea, pentru numele lui Dumnezeu!
E încă foarte afectată și n-aș vrea să meargă singură.
La dracu'!
- Bine, du-te! Mă ocup eu. - Bine. Mulțumesc.
Bayetas!
Bayetas, ce faci?
Îmi pare rău.
- Doamne, ce nemernici! - Da.
După tot ce s-a întâmplat, se poartă de parcă nu te-ar cunoaște!
De parcă n-ai fi și tu un Roselló, ca sora ta.
- Ce e în neregulă cu oamenii? - Știu, dar nu contează.
- Trebuie să plec, întârzii. - Hei! Cum adică? Îmbrățișare de grup!
- Arăți ca naiba, băiete. - Doamne, ești bine?
Rahat, normal că nu ești. Probabil ești devastat.
- Ești deja amețit. Altă dată. - Poftim?
Ascultă-mă! Rezolv imediat, la naiba!
Javi!
- Javi, trei ginuri cu apă tonică, te rog. - Nu, pentru mine, nu.
Hai, doar unul rapid.
Haide, ca să mai uiți de necaz.
Sigur.
Dacă vrei, iată un umăr pe care să plângi.
Ai umărul meu chiar aici.
- Un umăr? - Da.
Haide!
- Bine, Javi. Doar unul. - Da, așa te vreau! Haide!
H-50 către Z-110.
Cum merge?
Aici, bine. La voi?
Nu există semne de violență sau că ar fi fugit.
Atunci, am terminat aici. Nu?
Bine, băieți. Încheiem!
H-50 către Z-110.
- Bună! - Scumpo!
- Bună, iubito! Bună! - Bună, draga mea!
- Bună, fetița mea! - Mamă, ești cu tati?
- Ce surpriză! Nu mă așteptam la asta. - Bună dimineața, dnă!
Tati va locui cu noi în Spania?
Despre asta vrem să vorbim cu tine acum, scumpo.
Ne întoarcem în Mexic, iubito.
Ne vedem în câteva zile.
Ce s-a întâmplat? Ești bine? Ești însăr...
- Nu, mamă! Nu e asta. - Nu, dnă, cum ați putea crede asta?
Nu, chestia e că...
nici nu știu de unde să încep.
- Făceam curățenie... - Ne-am împăcat.
Nu, iubito?
Nu o speria! Vrei să facă infarct?
- Îți pare bine, iubito? - Da!
Uite! Dă-mi un pupic!
Ai văzut cât s-a bucurat Esme să ne vadă împreună?
- Noi doi o să... - Ubitas!
De îndată ce aterizăm în Mexic,
eu mă duc acasă cu familia mea și tu te duci acasă la tine singur.
Dar e și familia mea.
Ascultă, iubito!
De când am ajuns aici, nu mi-ai dat șansa să vorbesc.
Îmi pare rău.
Sunt Irene, trebuie să vorbim
Ce coșmar!
- Ce se construiește aici? - O groapă de gunoi sau ceva.
Atât de aproape de locuințe?
Cumpără clădirile. Din aia de acolo au plecat toți.
Mama încearcă să-i convingă pe toți să plece.
Zice: „Nu vreau să trăiesc lângă rahat.”
Hei, să nu-i spui nimic mamei, da?
- Dacă află... - Vreau să te ajut.
- Dar asta e o nebunie. - Știu, frate. Știu c-am greșit.
Știu că trebuie să vorbesc cu Irene, dar lasă-mă să aleg momentul potrivit.
E Irene!
Ce?
Mă sună Irene. Nu știu de unde are numărul meu.
- Dumnezeule... - Ce?
M-a sunat de 13 ori.
Să nu îndrăznești! Nu!
Nici să nu te gândești, frate!
Alo! Bună, Irene!
Miguel, ești cu fetele?
Nu-i spune că suntem aici.
Da. Sunt aici, cu mine.
- Fetelor! - Bună, Irene!
Vi s-a emis mandat. Tocmai l-am primit.
Asta ce înseamnă? Că nu putem ieși din țară?
Nu, înseamnă că nu puteți ieși nici după pâine.
Ce? Mandat de arestare pe numele nostru?
Nu am făcut nimic! Doar am făcut curățenie într-o casă.
Știu.
O să vă ajut, da?
Cine te-a sunat să te cheme la curățenie?
Nu știu. O doamnă. Nu știu. Eu...
- Era secretara Marisei. - Bun.
O să vorbesc cu ea, să văd dacă știe ceva.
Dar, serios, trebuie să-mi spuneți totul.
Unde sunteți acum?
Ce faci?
Alo?
Ne caută. Ar putea localiza apelul.
A fost iubita ta. N-ar face asta.
Nu ea! Dar ne caută și alți polițiști.
Și, dacă află despre asta, o să aibă probleme mari.
Nu putem avea încredere decât unul în celălalt. Nu știu dacă și în el.
- M-am săturat să-mi spui că sunt... - Taci! Ce facem?
Frate!
Ai cheile de la casa din Carboneras?
Sigur, hai să mergem la plajă să reflectăm și să mâncăm calmar!
Să ne ascundem! Aici, n-o să lase nicio piatră neîntoarsă.
Ne întoarcem când găsește Irene ceva.
Bine.
Dacă ne predăm, vom plăti pentru ce au făcut ei.
Eu intru direct la închisoare, iar ea ajunge înapoi în Mexic, în cătușe.
- N-am dreptate? - Merg cu voi. Da?
Nu. Vrei să mă ajuți?
Mergi în Mexic și ai grijă de Esme până mă întorc.
Dacă mă mai întorc.
Frate!
NE REZERVĂM DREPTUL DE A REFUZA ACCESUL
Scuză-mă!
ȘEFA - MESAJ VOCAL
Chiar n-ai luat fata?
Nu-mi vine să cred!
Sună-mă imediat ce primești ăsta.
Ți-am spus să nu te întorci aici.
N-am vrut, da? Ei au insistat.
Ce spun dacă întreabă iar polițiștii?
- Că te-am văzut sau nu? - Vorbește încet!
Hai să vorbim sus!
Oameni buni!
Încă un rând, din partea mea.
- Am treabă sus. - Eduardo! Bravo, băiete! Ce treabă?
Desiré Montoya și Catalina Pardo.
Numele astea nu-mi spun nimic.
- Dar, după tot ce s-a întâmplat... - Încercați să vă amintiți!
Orice detaliu ar putea fi important.
Mă ocup de programul consiliului de administrație,
sun o mulțime de oameni zilnic.
- Nu știu dacă... - Îmi puteți trimite prin e-mail?
Pot să vă arăt.
Am încredere în asta mult mai mult decât în nenorocitul de cloud.
CATALINA PARDO ȘI DESIRÉ MONTOYA CURĂȚENIE ACASĂ
Bună, Jenny!
Tată!
Sunt aici?
Ți-a lăsat asta.
- Spune-mi unde sunt. - Irene, te rog!
Am aflat ceva care poate schimba lucrurile,
dar trebuie să acționăm rapid.
Carboneras e în mijlocul pustietății. Nu e nimic în jur.
În plus, avem destui bani să ne descurcăm, nu?
O să vezi, Cati. De data asta, jur că totul va fi bine.
- Domnule! - Scuzați-mă!
E în regulă. Nu opriți!
- E în regulă. - Domnule!
- Nu e pentru noi. - Uitați,
- ... hei! - Pentru numele lui Dumnezeu, nu opriți!
Nu opriți! Mergeți înainte!
- Mergeți! - Cum să nu opresc? E poliția.
Dacă nu opriți, jur că vă dau 300 de euro.
Nu! Trebuie să opresc.
- Trei sute cincizeci! - Mi-au făcut semn. Îmi pare rău.
- Desi... - Nu, ascultă-mă!
Bagă-mă-n închisoare, arestează-mă, fă ce vrei,
dar o poți lăsa pe Cata să plece? Iau totul asupra mea...
- În niciun caz. Suntem în asta împreună. - De ce?
- Nu. Ai o fiică. - Tu ai un frate și o mamă.
- Și? - Tăceți! Isuse!
Néstor v-a sunat pentru curățenie.
Ați avut dreptate. Vi s-a înscenat totul.
Știi,
primul meu loc de muncă a fost într-un loc ca ăsta.
Căram piatră douăsprezece ore pe zi.
Ce amintiri!
E nasol să fii sărac.
Ce e asta? Încerci să ne-o tragi, nenorocitule?
Ușurel, prietene!
E soacra mea.
A luat medicamente, nu știe pe ce lume e.
Relaxați-vă!
Ai avut dreptate.
Poliția le caută pe menajere.
Ți-am spus. Sunt foarte periculoase.
Numai asta se știe la firmă despre ele.
Nu-mi pasă cum o faceți,
dar trebuie să le găsiți înaintea poliției.
Plătesc dublu.
- Bunicule! - Ce e?
Știu unde e asta.
Ce a zis?
Că trebuie să pregătești banii.
Subtitrarea: Veronica Vasilescu
Redactor Robert Ciubotaru