‫משהו לא בסדר.‬
‫אין לדעת בוודאות.‬
‫הוא לא יישאר פתוח עוד הרבה זמן.‬
‫הם עדיין יכולים להספיק.‬
‫אני לא יודע למה הם טורחים לתת לנו זמן הגעה משוער.‬
‫אלה הם.‬
‫אני לא מקבל אות.‬
‫לא. זה המשמר.‬
‫מה?‬
‫לא, לא. זה לא...‬
‫- את חייבת להסתלק משם. - חכה...‬
‫אמרתי לך להסתלק משם. בטלי!‬
‫זה בסדר. מז"ת נמצאים כאן. הם הצליחו לצאת מ-1988.‬
‫ג'וניפר, אל תעשי שום דבר טיפשי.‬
‫מה קורה?‬
‫ג'וניפר? ג'וניפר!‬
‫אוי, לא.‬
‫לא. לעזאזל.‬
‫אוי, לא.‬
‫בסדר.‬
‫שמך לארי רדקובסקי. נולדת ב-12 במרץ 1978.‬
‫אתה חבר של מחתרת המז"ת,‬
‫המשימה שלך היא להגן על הנכס.‬
‫הנכס גר במשרד של אביו.‬
‫אם אתה מקשיב לזה, הסיבה היא שהם גנבו לך את הזיכרון.‬
‫זו העדות שלך. התאריך היום הוא 23 ביוני 2019.‬
‫לשונות כחולות לא משקרות.‬
‫לעזאזל!‬
‫מחלקות העיתונים‬
‫- חיכיתי לך. - תודה לאל. מה קרה? איפה הם?‬
‫סליחה. איפה האוכל שלי?‬
‫אתה לא מ"אובר איטס"?‬
‫לא.‬
‫לא. לא.‬
‫אוי, לא, לא.‬
‫היי, סליחה, את רק צריכה להקשיב למשהו, בסדר?‬
‫אני עומד להכניס את היד לכיס ולהוציא רשמקול.‬
‫זה בסדר.‬
‫את צריכה להתרכז, בסדר?‬
‫שמך ג'וניפר פלימפטון. נולדת ב-13 באוקטובר 1978.‬
‫את חברה במחתרת המז"ת.‬
‫- ג'וניפר... - למה שאגיד את זה? זה לא נכון.‬
‫תקשיבי לזה. את הקלטת את זה, הזיכרון שלך...‬
‫לא. זאת לא אני.‬
‫מי אתה?‬
‫את מכירה אותי, ג'וניפר.‬
‫אני חשוב לך.‬
‫חיכיתי לך.‬
‫איפה האוכל שלי?‬
‫- אין לי אוכל בשבילך. - טוב, אז,‬
‫אתה לא צריך להיות כאן.‬
‫כן, את צודקת.‬
‫אם את מקשיבה לזה, הסיבה היא שהם גנבו לך את הזיכרון.‬
‫זו העדות שלך.‬
‫התאריך היום הוא 23 ביוני 2019.‬
‫לשונות כחולות לא משקרות.‬
‫לעזאזל! לעזאזל!‬
‫המערכת חמושה‬
‫למען השם.‬
‫תפסיק כבר!‬
‫המערכת חמושה‬
‫בסדר, בסדר.‬
‫אנחנו יכולות לעשות את זה,‬
‫רגשית, אצליח... איפה אתן, חתיכות חרא?‬
‫קדימה!‬
‫איך היא פתחה עלינו פער כזה גדול?‬
‫מלכתחילה לא היינו צריכות לתת לה ללכת לבד.‬
‫אולי זאת רק אני, אבל לא נראה שהיא ביקשה את רשותנו.‬
‫אתן מוכנות בבקשה להיכנס למכונית?‬
‫- תודה לאל. - לא שוב פעם.‬
‫איך מצאת אותנו?‬
‫זאת סטוני סטרים, לא מנהטן.‬
‫היי, אני מצטערת. בסדר?‬
‫אלוהים, הוא אצלך!‬
‫והפעלת אותו.‬
‫איך הדלקת אותו? אמרת לו משהו?‬
‫אני חושבת שלא, חוץ מאולי‬
‫"אלוהים אדירים", כשראיתי "המערכת חמושה" במסך מול הפנים שלי.‬
‫מה? איפה? מה הוא אומר?‬
‫- אלה רק אותיות ומספרים. - הוא אומר איך נחזור הביתה?‬
‫תגידי לי בדיוק מה המסך הזה אומר.‬
‫- רגע, לא הייתן ארבע? - מאק עזבה.‬
‫- היא מה? - זה בסדר.‬
‫זה בסדר. אנחנו יודעות איפה היא, נדמה לנו.‬
‫חשבתי...‬
‫אז בסדר.‬
‫תזדרזי!‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫- מה? - אפשר לעזור לך?‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫אני רק מחכה לאחי.‬
‫חיפשת אותי?‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫הזדקנת.‬
‫אתה רופא אמיתי.‬
‫איך לעזאזל זה קרה?‬
‫היי...‬
‫יא חרא.‬
‫זאת אני.‬
‫תראה, אני יודעת שהכול נשמע מטורף.‬
‫גם אני לא הייתי מאמינה, לולא חייתי את זה.‬
‫אבל אני חייבת להגיד לך,‬
‫קשה להאמין כמעט באותה מידה שהפכת לרופא.‬
‫אם אתה יצאת טוב כל כך,‬
‫אז אני בטח משחקת אותה.‬
‫אלוהים, אתה נראה כמו אבא.‬
‫או כמו סבא.‬
‫מה שלום אבא?‬
‫ואליס? הם עדיין ביחד?‬
‫ומה איתך?‬
‫אתה, כאילו, נשוי? עם ילדים וכאלה?‬
‫אתה סוג של פלייבוי, עם תשע כוסיות באותו הזמן?‬
‫מה?‬
‫אחותי מתה.‬
‫היא מתה מלימפומה מוחית כשהיא הייתה בת 16.‬
‫מי את? מי שלח אותך לעשות את זה?‬
‫- מה אמרת? - אחותי מתה כבר 27 שנים.‬
‫אני לא יודע איזו מין בדיחה חולנית זאת, אבל...‬
‫דוקטור קויל?‬
‫אני דונה מטקאלף. אני העובדת הסוציאלית כאן.‬
‫אני רק רוצה לשאול אותך כמה שאלות.‬
‫את ללא ספק ילדה במצוקה.‬
‫- אני מקווה שתקבלי את העזרה שאת צריכה. - אתה רציני?‬
‫- זה מה שאתה חושב, לעזאזל? - היי!‬
‫לך תזדיין, דילן.‬
‫די, מספיק.‬
‫עכשיו, בואי.‬
‫דילן‬
‫מיקס 3 של דילן‬
‫בסדר, נהדר.‬
‫- תאריך לידה? - חמישה ביולי 1976.‬
‫אז את בת 43?‬
‫אם את אומרת.‬
‫את נראית טוב לגילך.‬
‫אני רוכבת באופניים,‬
‫ואני מעשנת הרבה.‬
‫- מאיפה את? - מ-1988. אני נוסעת בזמן.‬
‫אבל זה הולך ומשתפר. אני למעשה נוסעת בזמן מתה.‬
‫אז למעשה, טכנית, אני רוח רפאים.‬
‫מתברר שהתפגרתי בגיל 16,‬
‫שזה ארבע שנים מעכשיו. אז אני לא מתה עדיין כפי שאת רואה.‬
‫את תחת השפעת סמים?‬
‫אני מודאגת מאוד. כלומר, זו ילדה שברחה, עם נטייה להזיות,‬
‫- והיא באמת... - היא הילדה שלי. בסדר?‬
‫מה?‬
‫לקחתי דגימת דנ"א מהכוס שהיא שתתה ממנה, ויש התאמה.‬
‫אני...‬
‫את צריכה להיפטר מהתיק שלה.‬
‫- אני לא נפטרת מתיקים. - יש לי אישה.‬
‫משפחה. אני...‬
‫אני רוצה לטפל בזה בשקט ככל האפשר.‬
‫בבקשה.‬
‫חכי רגע.‬
‫את רוצה שאדליק את קירור הכיסא?‬
‫אני בסדר.‬
‫אז כמה זמן הייתי חולה?‬
‫זמן מה.‬
‫כלומר, כן, לא היית חולה ממש הרבה זמן...‬
‫כמה זמן באמת הייתי חולה?‬
‫יותר מדי זמן.‬
‫ולפרוטוקול...‬
‫היית אמיצה בטירוף.‬
‫את רוצה לדעת איך הפכתי בסוף להיות רופא?‬
‫משום שידעתי שרצית משהו טוב יותר בשבילי.‬
‫אז לקחתי את עצמי בידיים.‬
‫זה לא נשמע כמוני.‬
‫את לא יודעת למי את עומדת להפוך.‬
‫זה לא יעבוד.‬
‫לאיזו מכונית עלובה אין טייפ?‬
‫היי, נגן את דנציג.‬
‫הוא שלי, דרך אגב.‬
‫אני חושב שאמרתי לך לא לקחת את הדבר הזה בכל בוקר במשך שלוש שנים.‬
‫אמרתי לך שאחזיר אותו.‬
‫מה לעזאזל קורה עכשיו?‬
‫היי, חזק יותר.‬
‫הרבה יותר חזק.‬
‫אימא‬
‫תחגרי את החגורה. הולך להיות אינטנסיבי.‬
‫ברצינות, תחגרי את החגורה.‬
‫אימא‬
‫אני מצטערת על מה שקרה בבית...‬
‫זה בסדר. בואי פשוט נתלה את זה בעובדה שכולנו‬
‫לחוצות.‬
‫בסדר? נלך לראות אם נוכל לאתר את אחיה.‬
‫תישארו כאן, בסדר?‬
‫אל תסתלקו שוב.‬
‫תסלחי לי, תסלחי לי.‬
‫- אני תוהה אם תוכלי... - סליחה, אין לי מזומן.‬
‫- לעזאזל! חבר'ה, תראו! - מה קורה?‬
‫אוי, אלוהים!‬
‫- אלוהים! - קדימה!‬
‫- אוי, אלוהים! הוא חוטף אותה! - מה?‬
‫חייבות לזוז. קדימה! אוי, אלוהים!‬
‫אוי, אלוהים!‬
‫מה לעזאזל? תתניעי את המכונית, טיף. מה את עושה?‬
‫- אני מנסה לכבות אותם. - פשוט תנהגי, טיפאני. תמשיכי!‬
‫- שקט! - טיפאני, קדימה, תלחצי על דוושת הגז!‬
‫למה אנחנו סתם יושבות פה?‬
‫- טיפאני, זוזי! ימינה. - הבנתי!‬
‫סעי בעקבותיו, בסדר?‬
‫סעי מהר יותר!‬
‫אני עומדת על דוושת הגז! מה את רוצה ממני?‬
‫- תורידי אותו מהכביש! - איך?‬
‫- את נוהגת לאט. - אני לא משיגה אותו אפילו!‬
‫לאן הוא לוקח אותה? מה הוא רוצה ממנה?‬
‫רק אל תאבדי אותו, מה שלא תעשי.‬
‫- הוא פונה... - אני רואה.‬
‫לעזאזל, תראי את זה. זה לא מוצא חן בעיניי.‬
‫- לאן לעזאזל הוא לוקח אותה? - זה המקום שבו נירצח.‬
‫טיף, אף אחד לא יירצח.‬
‫אף אחד לא יירצח, ארין, כי הוא אחד ואנחנו שלוש.‬
‫בבקשה, רק שנהיה ארבע.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫- מה לעזאזל? מה? - מי לעזאזל עוקב אחרינו?‬
‫-אני לא יודעת. מה, מי? -הם נראים כמו ילדים! מי אלה?‬
‫- אני לא יודעת. מי אתה? - את משקרת.‬
‫- מה, הם משתמשים בחיילים-ילדים עכשיו? - אני לא יודעת!‬
‫- איפה הק ונאלדו? - אני לא יודעת מה זה אומר.‬
‫אל תתעסקי איתי, גברת! מה קרה להק ונאלדו?‬
‫אני נשבעת שאין לי מושג מה פירוש המילים האלה.‬
‫עכשיו בבקשה תגיד לי לאן אתה לוקח אותי, רק תן לי לצאת.‬
‫תשתקי!‬
‫אלוהים!‬
‫אתן בסדר?‬
‫לעזאזל! לכו, לכו, רוצו!‬
‫עצרו!‬
‫תהיו בשקט.‬
‫- לא, לא! - לא! תן לי לצאת מכאן! בבקשה!‬
‫לא! תפתח את הדלת!‬
‫תתרחקו.‬
‫אמרתי להיות בשקט.‬
‫נדבר בבוקר, בסדר?‬
‫את לא זוכרת שפגשת אותה?‬
‫זה הצד של המשפחה של אבא שלי. אימא של אבא שלי.‬
‫אז משפחת או'האלרן בעצם.‬
‫ואימא שלה היא הדודנית שלי, פני. אותו סבא רבא.‬
‫בכל מקרה, פני,‬
‫בדומה לרבים מבני משפחת או'האלרן וקויל,‬
‫תמיד הסתבכה עם, את יודעת...‬
‫- מה? - חומרים שונים.‬
‫והיא הופיעה הלילה כרעם ביום בהיר‬
‫ואמרה לי שהיא מתכוונת להיכנס לגמילה.‬
‫- זה דורש הרבה אומץ. - כן. אני ממש גאה בה.‬
‫ובגלל זה רציתי לתמוך ככל יכולתי.‬
‫ומאחר שיש לנו החדר הנוסף, ידעתי שלא תרצי‬
‫שקימברלי תישאר בסופו של דבר עם זרים כשהיא יכולה להישאר אצלנו.‬
‫ברור שהיא צריכה להישאר אצלנו. היא בת משפחה.‬
‫זה לא יהיה להרבה זמן, רק בזמן שפני מאושפזת.‬
‫את בטח מותשת, קימברלי.‬
‫בואי נארגן אותך לשינה.‬
‫כן, החברים שלי קוראים לי ג'ו.‬
‫זה השם האמצעי שלי. אני מעדיפה אותו בהרבה.‬
‫אף פעם לא פגשתי קימברלי שלא רציתי להרביץ לה.‬
‫בסדר אם כך, ג'ו.‬
‫בואי נמצא לך פיג'מה.‬
‫בסדר.‬
‫שימי אותו מתחת לעץ.‬
‫- אני מנסה. תפסיקי. - ותמשכי למטה.‬
‫אל תגידי לי... תמשכי למטה, אל תדחפי למעלה.‬
‫- הם עדיין כואבים? - כן.‬
‫אבל החדשות הטובות הן‬
‫שהמיגרנה שלי נעלמה.‬
‫אני לא רואה יותר את המסך המטופש ההוא.‬
‫אני לא בטוחה שאלו חדשות טובות.‬
‫את יודעת, אימא צדקה.‬
‫אסור היה לי לקחת את העבודה המטופשת הזאת.‬
‫היי. אימא לא צדקה.‬
‫בסדר? נלחמנו על העבודה הזאת.‬
‫- את יודעת את זה. - נכון.‬
‫את זוכרת את זה?‬
‫כן.‬
‫לעולם לא אשכח את המבט שהיא נתנה לי כשחזרתי הביתה.‬
‫היא הייתה מעוצבנת כל כך.‬
‫- הגעת הביתה? - כן.‬
‫היי. היי, בואו הנה. בואו לכאן. בואו הנה, קדימה.‬
‫אני חושב שכולנו צריכים לאכול ארוחת בוקר.‬
‫זאת לא הייתה הזמנה. זאת הייתה פקודה.‬
‫בסדר. בסדר. קדימה.‬
‫קדימה.‬
‫אף אחת לא רעבה?‬
‫- קיי-ג'יי. - תירגעי.‬
‫בבקשה, אל תפגע בנו, בסדר?‬
‫עבור מי אתן עובדות?‬
‫אני...‬
‫אני עצמאית כרגע,‬
‫אבל עבדתי אצל קאלום ופילדס.‬
‫- מי הם? - הם עורכי דין לפטנטים.‬
‫בסדר, למען השם.‬
‫מאיפה השגת את זה?‬
‫הוא ניתן לי.‬
‫- את יודעת מה הוא? - אני יודעת שהוא חשוב.‬
‫אתה יודע, אני לא יודעת אם זה מועיל, אבל כשאני ליד הדבר הזה,‬
‫אני רואה מסך שצץ מול הפנים שלי‬
‫- שנגלל. - את יודעת משהו?‬
‫אני אולי נראה טיפש, אבל אני לא. עוד פעם אחת.‬
‫מאיפה השגת את זה?‬
‫אחד הבחורים שהביאו אותנו לכאן נתן לי אותו.‬
‫- אתן ממז"ת? - היי!‬
‫אני לא יודעת מה זה.‬
‫- אנחנו מחלקות עיתונים. - אני גם לא יודע מה זה.‬
‫אנחנו מחלקות עיתונים. "דה קליבלנד פריזרבר"?‬
‫"דה קליבלנד פריזרבר" סגור כבר 20 שנים.‬
‫נסעתן?‬
‫- איך? - אנחנו לא ממש בטוחות.‬
‫אבל הייתה להם קפסולה והם פשוט הביאו אותנו לכאן.‬
‫- מי? - אנחנו לא יודעות.‬
‫הם לא היו מבוגרים מאיתנו בהרבה, והפנים שלהם היו מצולקות.‬
‫כן...‬
‫כאילו שהם היו באיזושהי קטטה רצינית או משהו.‬
‫איפה הם עכשיו?‬
‫הם...‬
‫הם נורו.‬
‫היה איזשהו מארב והם נהרגו.‬
‫צר לי.‬
‫ראיתן מי עשה את זה?‬
‫הם נראו כמו חיילים.‬
‫הם לבשו מין שריון לבן.‬
‫נראה שהכול הסתדר לך מייד אחרי שמתי.‬
‫סליחה.‬
‫לא התכוונתי לזה כמו "לך תזדיין" או משהו.‬
‫את לא מתה.‬
‫את עומדת ממש מולי.‬
‫איך ישנת?‬
‫טוב. המיטה הזאת ממש טובה.‬
‫- אושר עילאי, נכון? - כן.‬
‫זה המזרן האהוב עליי בבית.‬
‫מוצא חן בעיניי שיש לי אח עשיר.‬
‫מה דעתך על "אח שעובד קשה"?‬
‫תקרא לזה איך שבא לך, שקי כסף. אבל אגיד לך מה אני צריכה עכשיו.‬
‫אני צריכה סיגריות‬
‫וכמה דונאטס,‬
‫ואז אלך לחצר הגרוטאות, נשבור כמה דברים.‬
‫אני לא אקנה לך סיגריות.‬
‫יש חנות דונאטס מעולה בהמשך הרחוב.‬
‫ולצערי עליי לדווח שחצר הגרוטאות‬
‫היא עכשיו פרויקט דיור "מיסטי פיינס".‬
‫- זה לא נשמע כמו קדמה. - אני מסכים לגמרי.‬
‫לפני שנעשה משהו, ניסע לבית החולים‬
‫וניקח קצת דם.‬
‫- מה? אלוהים, אתה עדיין לא מאמין לי? - אדאג לזה שלעולם לא תחלי.‬
‫יש לי גם ארוחת בוקר כאן אם זה קל יותר.‬
‫מה דעתך על קצת מוזלי?‬
‫מה זה "מוזלי", לעזאזל?‬
‫אז דונאטס.‬
‫- מוזר מאוד. - מה זה?‬
‫- אני לא רואה רישום שחרור. - טוב, אולי היא עדיין לא שוחררה.‬
‫לא. זה היה רשום אז.‬
‫אלה רק תשובות של חוסר תגובה.‬
‫שנת לידה מזויפת, שטויות על כך שהיא רוח רפאים‬
‫שנוסעת בזמן, ואז שום דבר.‬
‫אז היא לא כאן, והיא לא "לא כאן".‬
‫ככה זה נראה.‬
‫הביורוקרטיה של המאה ה-21 היא שפל המדרגה של יעילות.‬
‫אנחנו מחלקה קטנה שמשרתת...‬
‫מי גבה את ההודעה הזאת?‬
‫אחת העובדות המנוסות ביותר שלנו...‬
‫תן לי שם.‬
‫סלחי לי, אבל את לא יכולה לצעוד לכאן ולדרוש...‬
‫אם כך אוכל לכסח אותך ולקבל ככה את השם, או שפשוט תוכל להגיד לי אותו.‬
‫כך או כך אגרום לכך שתשכח את כל מה שקרה.‬
‫הכיסוח אופציונלי.‬
‫במה אתה בוחר?‬
‫בסדר.‬
‫עובדת סוציאלית דונה מטקאלף‬
‫בסדר, קדימה. קדימה.‬
‫קדימה.‬
‫לעזאזל!‬
‫כן, אני מצטערת על זה.‬
‫- היי? היי, תחזרי לכאן. - אלה היו החברים שלו.‬
‫החברים שלך הצילו את חיי.‬
‫גם את שלי.‬
‫אנחנו באמצע מלחמה.‬
‫האנשים שראיתן נרצחים היו חברי ארגון בשם מז"ת.‬
‫מתנגדי-זמן-תקני.‬
‫המשימה שלו היא להילחם במשמר הישן.‬
‫- החיילים ביער? - בדיוק.‬
‫ממתי הם? השומר הישן?‬
‫המשמר הישן. גם הם מהעתיד, אבל מוקדם יותר ממז"ת.‬
‫כן, אני יודע, זה מסובך. תסמכו עליי.‬
‫בעיקרון, המשמר הישן נחוש בדעתו להשאיר דברים בדיוק כפי שהם,‬
‫מה שלא במקרה מחזיק אותם בשלטון,‬
‫והמז"ת פועל לתקן את הרגעים בהיסטוריה‬
‫שבהם האנושות איבדה את הדרך.‬
‫אז החברים שלך הם החבר'ה הטובים, נכון?‬
‫- כן. - זה לא הגיוני.‬
‫איך הם מתקנים דברים בלי לשבש כל מה שבא אחרי כן?‬
‫ראשית, לא היית יודעת בכלל אם שינו או לא.‬
‫- אי אפשר... - שנית,‬
‫זה אחד הנימוקים של המשמר הישן, ואלה שטויות.‬
‫דברים ישובשו. הם צריכים להשתבש.‬
‫המשמר הישן הוא בעצם קבוצה של ראקציונרים עשירים ש...‬
‫הם אסרו על מסע בזמן, כי הוא מאיים על עתידם המזהיר.‬
‫עתיד שלא היה צריך לקרות,‬
‫של היעלמות משאבים, פערי הכנסה לא מוצדקים.‬
‫- נשמע בדיוק כמו עכשיו. - לא אמרתי שהמלחמה הסתיימה.‬
‫בכל דקה, עושים שני צעדים קדימה וצעד אחד אחורה.‬
‫אבל תאמינו לי. שמעתי מה המצב בזמן של מז"ת. הוא מוצדק.‬
‫- מה מוצדק? - המאבק.‬
‫כל ההקרבה הזאת.‬
‫יש פעילי מז"ת כמוך בכל הזמנים?‬
‫בעלי חשיבות אסטרטגית, כן. אנחנו נקראים "המחתרת".‬
‫טוב, זה קצת מסובך בשבילן...‬
‫לא, זה לא. אני מבינה.‬
‫אז החיילים האלה, המשמר הישן האלה, הם החבר'ה רעים.‬
‫טוב, הם מאכילים דינוזאורים בבני אדם, אז מה נראה לך?‬
‫הוא אמר כרגע "דינוזאורים"?‬
‫- נדמה לי. - עכשיו דברים משתנים שוב,‬
‫ואני אהיה מוכן.‬
‫המשמר הישן סוגר עלינו.‬
‫אתן...‬
‫אתן מטרות עכשיו.‬
‫- מה? למה? - הן לא עשו כלום.‬
‫כן, הם נסעו מחוץ לזמן שלהן, זו עבירה שדינה מוות.‬
‫מי זאת?‬
‫לא משנה.‬
‫בואו אחריי.‬
‫היי, אבל...‬
‫- יש עוד אחת מאיתנו בשטח. - מה?‬
‫יש עוד מחלקת עיתונים מ-1988. איך נוכל להגיע אליה?‬
‫- איפה היא? - נפרדנו.‬
‫כן, צר לי לבשר לכן,‬
‫אבל החברה שלכן כנראה מתה.‬
‫ראיתן מה הם עשו להק ולנאלדו.‬
‫מצטער על השוק החשמלי, דרך אגב, אני לא כזה.‬
‫אני נשבע. שמי לארי.‬
‫ארין.‬
‫- אוכל לסמוך עליכן? - אני לא יודעת, לארי.‬
‫- מה אתה רוצה שנגיד? - את רואה את המסכים?‬
‫- כן. - אז אני צריך להראות לך משהו.‬
‫ייתכן שיש פתרון לבעיות הנוכחיות שלנו.‬
‫תרגום כתוביות: עליזה זיו‬
‫בקרת כתוביות: שקד הרטמן‬