Ceva nu e în regulă.
N-avem cum să știm asta.
Nu rămâne deschis mult timp.
Încă mai pot ajunge.
Nu știu de ce mai aproximează timpul sosirii.
Ei sunt.
Nu am semnal.
Nu! Sunt Paznicii.
Ce?
Nu! Asta nu e...
- Trebuie să pleci de-acolo. - Stai...
Am zis să pleci de-acolo. Renunță!
Sunt Forțele de Menținere a Timpului. Au ieșit din 1988.
Juniper, să nu faci vreo prostie!
Ce se întâmplă?
Juniper!
Nu se poate!
Nu! La naiba!
Nu!
Așa...
Te numești Larry Radakowski. Te-ai născut pe 12 martie 1978.
Faci parte din gruparea Subteran a FMT
și ai misiunea de a proteja obiectivul.
Obiectivul se află în Biroul Tatălui.
Dacă asculți asta, înseamnă că ți-au furat memoria.
Asta e mărturia ta. Data de azi e 23 iunie 2019.
Limbile albastre nu mint.
La naiba!
FETELE CARE ADUC ZIARUL
- Te așteptam. - Ce bine! Ce s-a întâmplat? Unde sunt?
Îmi pare rău. Unde-i mâncarea mea?
Nu ești de la Uber Eats?
Nu.
Nici gând.
Nu se poate.
Scuze, dar trebuie să asculți ceva. De acord?
O să-mi bag mâna în buzunar și-o să scot un reportofon.
E în regulă.
Trebuie doar să te concentrezi. Bine?
Te numești Juniper Plimpton. Te-ai născut pe 13 octombrie 1981.
Faci parte din gruparea Subteran a FMT.
- Juniper... - De ce aș spune asta? Nu-i adevărat.
Ascultă! Tu ai înregistrat asta, memoria ta...
Nu. Nu sunt eu.
Cine ești?
Mă cunoști, Juniper.
Sunt important pentru tine.
Te-am așteptat.
Unde-i mâncarea mea?
- N-am mâncarea ta. - Păi, atunci,
n-ai ce căuta aici.
Da, ai dreptate.
Dacă asculți asta, înseamnă că ți-au furat memoria.
Asta e mărturia ta.
Data de azi e 23 iunie 2019.
Limbile albastre nu mint.
La naiba!
SISTEM ARMAT
Drăcia dracului!
Termină odată!
SISTEM ARMAT
Bine.
O să reușim.
Emoțional, o să... Unde sunteți, nenorocitelor?
Haide!
Cum ne-a luat-o atât de mult înainte?
Nu trebuia s-o lăsăm să plece singură.
Poate mi s-a părut mie, dar parcă nu ne-a cerut voie.
Vreți să urcați în mașină?
- Slavă Domnului! - Nu se poate, iar!
Cum ne-ai găsit?
Suntem în Stony Stream, nu în Manhattan.
Îmi pare rău. Bine?
Doamne, e la tine!
Și l-ai pornit.
Cum l-ai pornit? I-ai spus ceva?
Nu cred. Poate doar, știi tu,
„Drăcia dracului” când am văzut „Sistem armat” și ecranul din fața mea.
Ce? Unde? Ce scrie?
- Sunt doar litere și cifre. - Spune cum să ajungem acasă?
Zi-mi exact ce scrie pe ecran.
- O clipă! Parcă erați patru. - Mac a plecat.
- Ce-a făcut? - Nu-i nimic.
E în regulă. Știm unde e. Așa credem.
Credeam...
Bine, atunci.
Grăbiți-vă!
Să te ajut cu ceva?
- Ce? - Să te ajut cu ceva?
Nu-i nevoie.
Îl aștept pe fratele meu.
Pe mine mă căutai?
Drăcia dracului!
Ai îmbătrânit.
Și chiar ești doctor.
Cum naiba s-a întâmplat asta?
Hei...
prostănacule!
Eu sunt.
Știu că totul pare o nebunie.
Nici eu n-aș crede, dacă n-aș fi trăit-o pe piele mea.
Dar trebuie să recunosc
că e la fel de greu de crezut c-ai devenit medic.
Dacă tu ai ajuns atât de bine,
atunci eu sigur am dat lovitura.
Doamne, ești leit tata.
Chiar leit bunicul.
Ce face tata?
Și Alice? Mai sunt împreună?
Dar tu?
Ești însurat? Ai și copii?
Sau ești vreun crai care umblă cu nouă gagici în același timp?
Ce?
Sora mea a murit.
A murit de limfom cerebral la 16 ani.
Tu cine ești? Cine te-a pus să faci asta?
- Ce-ai zis? - Sora mea e moartă de 27 de ani.
Nu înțeleg gluma asta macabră, dar...
Domnule doctor Coyle?
Sunt Donna Metcalfe și lucrez aici ca asistentă socială.
Vreau să-ți pun câteva întrebări.
Ești, evident, un copil cu probleme.
- Sper să primești ajutorul necesar. - Pe bune?
- La naiba, chiar asta crezi? - Măi!
Du-te naibii, Dylan!
Gata, încetează acum!
Să mergem!
MUZICA LUI DYLAN 3
Așa...
- Data nașterii? - 5 iulie 1976.
Deci ai 43 de ani?
Dacă zici tu.
Te ții bine la vârsta ta.
Merg pe bicicletă
și fumez mult.
- De unde ești? - Din 1988. Călătoresc în timp.
Și mai interesant e că, moartă fiind, călătoresc în timp.
Așadar, tehnic vorbind, sunt o stafie.
Se pare că am dat colțul la frumoasa vârstă de 16 ani,
adică peste patru ani. Deci n-am murit încă, după cum se vede.
Te droghezi?
Sunt foarte îngrijorată. E fugită de acasă și are halucinații.
- E chiar... - E copilul meu. Înțelegi?
Ce?
Am luat o mostră de ADN de pe paharul ei și s-a potrivit.
Vreau...
Vreau să-i faci dosarul dispărut.
- Eu nu fac să dispară dosare. - Am o soție.
O familie.
Vreau să rezolv totul cât mai discret.
Te rog.
Așteaptă!
Vrei să-ți încălzesc scaunul?
Nu-i nevoie.
Cât timp am fost bolnavă?
O vreme.
Adică n-ai zăcut prea mult timp...
Cât timp am fost bolnavă?
Prea mult.
Și, dacă vrei să știi,
ai fost extrem de curajoasă.
Vrei să știi de ce m-am făcut doctor?
Fiindcă știam că visai ceva mai bun pentru mine.
Așa că m-am pus pe treabă.
Nu cred c-am făcut eu asta.
Nu știi cine ești pe cale să devii.
N-o să meargă așa.
Ce mașină rablagită n-are casetofon?
Pune Danzig!
Apropo, ăsta e al meu.
Cred că, timp de trei ani, ți-am zis în fiecare dimineață să nu-l iei.
Și ți-am zis că ți-l înapoiez.
Ce naiba se întâmplă?
Mai tare!
Mult mai tare!
Mamă
Pune-ți centura! O să fie ceva intens.
Pe bune, centura!
Mamă
Scuze pentru ce s-a întâmplat acasă...
E în regulă. Hai să dăm vina pe faptul că toate suntem, știți voi,
stresate.
De acord? Să vedem dacă-l găsesc pe fratele ei.
Rămâneți aici! Bine?
Să nu plecați iar!
Scuzați, doamnă! Scuzați-mă!
- Mă întreb dacă puteți... - Scuze, n-am mărunțiș.
- La naiba! Fetelor, priviți! - Ce se întâmplă?
Doamne!
- Doamne! - Mișcă-te!
- Doamne! O răpește. - Ce?
Trebuie să plecăm. Hai, mișcă! Doamne!
Doamne!
Ce naiba? Pornește mașina, Tiff! Ce faci?
- Încerc să opresc ștergătoarele. - Condu, Tiffany! Dă-i drumul!
- Gura! - Hai, Tiffany, calc-o!
De ce nu ne mișcăm?
- Demarează odată! - Mă ocup!
Urmărește-l, bine?
Mai repede!
Țin piciorul pe accelerație! Ce mai vrei de la mine?
- Împinge-l de pe carosabil! - Cum?
- Conduci încet. - Nici măcar nu-i prind din urmă!
Unde o duce? Ce vrea de la ea?
Te rog să nu-l pierzi, orice-ar fi.
- Virează. - Văd și eu.
La naiba, ia uitați-vă! Nu-mi place asta.
- Unde naiba o duce? - Aici o să fim ucise.
Tiff, nimeni n-o să fie ucis.
Nimeni n-o să moară, Erin, căci el e singur și noi suntem trei.
Te rog, măcar de-am fi patru.
Ce naiba?
- Ce naiba? Ce? - Cine naiba ne urmărește?
- Nu știu. Ce? Cine? - Par a fi copii. Cine sunt?
- Nu știu. Tu cine ești? - Minți.
- Acum folosesc și copii soldați? - Nu știu!
- Unde sunt Heck și Naldo? - Nu știu ce înseamnă asta.
Nu mă enerva, cucoană! Ce-au pățit Heck și Naldo?
Jur pe Dumnezeu că nu știu ce înseamnă vorbele astea.
Acum zi-mi unde mă duci. Dă-mi drumul!
Taci!
Doamne!
Sunteți bine?
La naiba! Hai! Fugiți!
Stați!
Liniște!
- Nu! - Nu! Lasă-mă să ies! Te rog!
Nu! Deschide ușa!
Înapoi!
Am zis să faceți liniște.
Și-o să vorbim mâine dimineață. Bine?
Nu-ți amintești că ai întâlnit-o?
Eram în Cleveland. Cred că erai acolo.
La un ATM în centru. Poate n-ai fost.
E din partea paternă a familiei. Din partea mamei lui tata.
De fapt, din familia O'Halleran.
Și mama ei e verișoara Penny. Avem același străbunic.
Mă rog, Penny,
ca destui O'Halleran și, de fapt, ca mulți Coyle,
a dat mereu de necazuri din cauza, știi tu...
- Din ce cauză? - A unor substanțe.
Și, în seara asta, a apărut din senin
și mi-a zis că se internează pentru dezintoxicare.
- Pentru asta e nevoie de mult curaj. - Așa e. Sunt mândru de ea.
Și de aceea am vrut s-o sprijin pe cât pot.
Și, de vreme ce avem o cameră în plus, știam că n-ai dori
ca Kimberly să stea printre străini când ar putea locui cu noi.
Sigur că stă la noi. Face parte din familie.
N-o să dureze mult, doar cât timp Penny e internată.
Precis ești epuizată, Kimberly.
Hai să te pregătim de culcare!
Știi, prietenii îmi spun Jo.
E cel de-al doilea nume al meu. Îmi place mai mult.
Nu cunosc vreo Kimberly care să nu ceară bătaie.
De acord, Jo să fie.
Hai să-ți căutăm pijamale!
Bine.
Bag-o sub lemn.
- Încerc. Stai! - Și trage.
Nu-mi spune... Trage, nu împinge.
- Te mai doare? - Da.
Da, dar vestea bună e
că mi-a trecut migrena.
Nu-mi mai apare nimic în fața ochilor.
Nu știu dacă asta e o veste bună.
Știi, mama avea dreptate.
Nu trebuia să mă duc la slujba aia stupidă.
Ba mama a greșit.
Da? Ne-am luptat pentru slujba aia.
- Doar știi. - E adevărat.
Mai ții minte?
Sigur.
Da.
Nu pot să uit privirea ei când m-am întors acasă.
Era atât de șucărită.
- Te-ai întors acasă? - Da.
Hei, veniți aici! Haideți, veniți!
Cred c-ar trebui să mâncăm micul dejun împreună.
Nu era o invitație, ci un ordin.
Bine. Haideți!
Haideți!
Nu-i e nimănui foame?
- KJ. - Calmează-te!
Te rog să nu ne faci rău! Bine?
Pentru cine lucrați?
Am...
Acum sunt pe cont propriu,
dar am lucrat pentru Callum și Fields.
- Cine sunt? - Avocați experți în omologări.
Pentru numele Domnului!
De unde ai asta?
Mi l-a dat cineva.
- Știți ce e? - Știu că e ceva important.
Nu știu dacă ajută la ceva, dar, când mă aflu lângă chestia asta,
văd un ecran care apare în fața mea.
- Și derulează ceva. - Știi ceva, cucoană?
Poate par prost, dar nu sunt. S-o luăm de la început! Repet...
De unde îl ai?
Unul dintre tipii care ne-au adus aici mi l-a dat.
- Faceți parte din FMT? - Hei!
Nu știu ce înseamnă asta.
- Noi aducem ziarele. - Nici eu nu știu ce înseamnă asta.
Livrăm ziarul. The Cleveland Preserver.
The Cleveland Preserver nu mai apare de 20 de ani.
Ați călătorit?
- Cum? - Nu știm prea bine.
Dar ei aveau o capsulă și ne-au adus aici.
- Cine? - Nu știm.
Erau puțin mai mari decât noi și aveau cicatrici pe față.
Da...
De parcă s-ar fi bătut nasol de tot.
Unde sunt acum?
Ei...
Au fost împușcați.
A avut loc o ambuscadă și au fost uciși.
Îmi pare rău.
Ați văzut cine i-a omorât?
Semănau cu niște soldați.
Aveau un fel de armură, de culoare albă.
Se pare că ți-a mers bine după ce-am murit.
Scuze.
N-am vrut să fie ca o înjurătură sau ceva de genul.
Nu ești moartă.
Stai chiar în fața mea.
Cum ai dormit?
Bine. Patul ăla e foarte plăcut.
- O delectare, nu? - Așa e.
E salteaua mea preferată din toată casa.
Cred că-mi place să am un frate bogat.
Mai degrabă un frate muncitor.
Zi-i cum vrei, bogătașule! Dar știi de ce-am nevoie imediat?
Vreau niște țigări
și niște gogoși
și apoi mă duc la depozitul de fier vechi ca să mă distrez pe cinste.
Nu-ți cumpăr țigări.
Pe stradă, avem un magazin foarte bun de gogoși.
Și cu durere te anunț că depozitul de fier vechi
a devenit Complexul Rezidențial Misty Pines.
- Nu sună a progres. - Sunt perfect de acord.
Înainte de a face ceva, o să mergem la spital
pentru analizele de sânge.
- Ce? Încă nu mă crezi? - O să mă asigur că nu te îmbolnăvești.
Eu îmi iau aici micul dejun, dacă și pentru tine e mai ușor.
Ce zici de müsli?
Ce naiba e müsli?
Rămânem la gogoși.
- Foarte ciudat. - Ce anume?
- Nu găsesc documentele de externare. - Poate n-a fost încă externată.
Nu, s-ar fi notat.
Sunt doar niște răspunsuri neclare.
Anul nașterii fals, prostii despre faptul c-ar fi stafie
și ar călători în timp. Și apoi, nimic.
Deci este și nu este aici.
Cam așa stau lucrurile.
Birocrația din secolul XXI este apogeul eficienței.
Suntem un departament mic care deservește o largă și extrem de...
Cine i-a luat declarația?
Unul din cei mai experimentați oameni...
Zi-mi numele!
Scuze, dar nu poți să dai buzna aici și să pretinzi...
Pot să te forțez ca să obțin numele sau mi-l poți da de bunăvoie.
Oricum, o să te fac să uiți tot ce s-a întâmplat.
Partea cu forțatul e opțională.
Ce preferi?
Bine.
ASISTENTĂ SOCIALĂ DONNA METCALFE
Bine, haideți! Haideți!
Haideți!
La naiba!
Îmi pare rău pentru asta.
- Hei! Întoarce-te aici! - Erau prietenii lui.
Prietenii tăi mi-au salvat viața.
Și mie.
Suntem în mijlocul unui război.
Cei pe care i-ați văzut uciși făceau parte din organizația FMT.
Forțele de Menținere a Timpului.
Au misiunea de a-i combate pe Vechii Paznici.
- Soldații din pădure? - Exact.
De unde vin? Vechii Gardieni?
Vechii Paznici. Tot din viitor, dar dintr-unul mai recent decât FMT.
Știu că-i dificil, dar credeți-mă.
Pe scurt, Vechii Paznici țin morțiș să păstreze starea de fapt actuală,
lucru care, de asemenea, îi menține la putere,
iar FMT încearcă să corecteze anumite momente din istorie
când omenirea a luat-o razna.
Prietenii tăi sunt băieții cei buni, nu?
- Da. - N-are nicio logică.
Cum să îndrepte ceva fără să modifice ceea ce urmează?
Nu s-ar ști dacă au făcut-o sau nu.
- N-ar putea... - Apoi,
ăsta e și argumentul Paznicilor, dar e o prostie.
Situația va fi modificată. Așa și trebuie.
Vechii Paznici sunt un grup de bogătași reacționari care...
Au scos în afara legii călătoria în timp pentru că le amenința viitorul.
Un viitor care n-ar fi trebuit să se întâmple,
cu resurse pe cale de dispariție și inechități economice inacceptabile.
- Ca în prezent. - N-am zis că războiul s-a încheiat.
În fiecare clipă, facem doi pași înainte și unul înapoi.
Credeți-mă, am auzit cum e în epoca FMT. Merită.
- Ce anume? - Să luptăm.
Toate sacrificiile.
În fiecare epocă sunt forțe ca tine?
Da, în cele de importanță strategică. Facem parte din Subteran.
Totul e cam prea mult pentru ele...
Ba nu. Eu înțeleg.
Soldații ăștia, Vechii Paznici, sunt băieții cei răi.
Îi dau pe oameni de mâncare dinozaurilor. Ce părere aveți de asta?
Tocmai ai zis „dinozauri”?
- Cred că da. - Lucrurile se schimbă iar
și eu voi fi pregătit.
Vechii Paznici se apropie de noi.
Voi, fetelor...
Sunteți ținte de-acum.
- Ce? De ce? - N-au făcut nimic.
Ba da, au călătorit în afara timpului lor. E un delict capital.
Cine e?
Nu contează.
Veniți după mine!
Dar...
- Mai e una dintre noi. - Ce?
Mai e o fată din 1988 care aduce ziarul. Cum dăm de ea?
- Unde e? - Ne-am despărțit.
Regret că trebuie să vă spun asta,
dar prietena voastră probabil e moartă.
Ați văzut ce-au pățit Heck și Naldo.
Apropo, scuze pentru electrocutare. De regulă nu fac asta.
Jur. Mă numesc Larry.
Eu sunt Erin.
- Pot avea încredere în voi? - Nu știu, Larry.
- Ce vrei să-ți răspundem? - Poți vedea ecranele.
- Da. - Atunci trebuie să vă arăt ceva.
S-ar putea să existe o soluție la problemele noastre.
Subtitrarea: Christine Bleotu
Redactor Anca Tach