Dobře. Teď to přehnu na druhou stranu.
Dokonalý roh.
-Chceš udělat tuhle část? -Ano.
To je radost ze skládání.
-Chceš znát svou budoucnost? -Jak to funguje?
-Pozorně se dívej. Pero. -Tady.
-Koho si chceš vzít? -Nechutný.
Nemyslím teď, hlupáčku. Myslím, až vyrosteš.
-Batmana. -Ty jsi tak jednoduchá.
Co? Tak promiň, že to není Kirk Cameron.
Všem je líto, že nejsou Kirk Cameron.
Někdo další? Co třeba ten chlap z Hříšného tance?
-Máma nás na to nenechá dívat.
-Mám to. -Co je to?
-A co Alf? -Ne!
-Ty si rozhodně vezmeš Alfa! -No to teda ne.
Dobře. Tohle je počet dětí, které budeš mít.
Jedno, dvě, tři, nebo sto?
Musím mít děti?
Budoucnost je pěkně na prd.
Uvidíme. To ví jenom věštkyně.
-Vyber si barvu. -Růžová.
RŮ-ŽO-VÁ. Vyber si číslo.
-Tři. -Raz, dva, tři.
Škoda a tak smutné. Jsi budoucí paní Alfová.
A budeš mít sto malých Alfů.
Ne! Ani Alfa nemám ráda. A nemyslím si, že je možné mít sto dětí.
Píše se to přímo tady.
Dobře. Jsi na řadě. Vyber si barvu.
Omlouvám se za to.
Do prdele!
Holky od novin
Za posledních 14 let
je farma klíčovým sídlem STF.
Byl jsem pověřen ji spravovat a připravovat na misi,
-kterou Heck a Naldo měli vykonat. -Co měli za misi, proboha?
Nesahej na to.
Promiňte.
Ta kapsle, co přivezla holky z roku 1988? To byl záchranný člun.
Tohle je bitevní loď.
A potřebuju, abyste ji řídila.
-Ne. -Jo.
-To sakra ne. Co... -Erin, hele.
Musíte ji pilotovat. Je s vámi spárovaná.
No, tak to spárování kurva zrušte.
Vážně čekáte, že budu řídit nějakýho gigantickýho Transformera?
-Asi jste se zbláznil. -Poslouchejte mě.
Když se dostaneme do roku 1999, STF tam bude.
Můžou holkám pomoct dostat se domů. Můžou tuhle válku vyhrát jednou provždy.
-Počkejte. Ten robot je stroj času? -Zaprvé...
Nevezmu je na nějakou tajnou misi do válečné zóny,
je mi jedno, že je to důležité. Je jim 12 let. Pamatujete, když vám bylo 12?
Protože jsem si jistá, že to bylo na prd i bez obav
o to, že vás zabijí v budoucí válce robotů.
A za druhé, i kdyby se vrátily tam, kam patří,
jak bych se pak dostala domů já?
Jo. Vidíte. Přesně tak. Odpověď zní ne. Sakra ne!
-Larry má pravdu. -Díky.
Prosím?
Heck nebo Naldo mi řekli: „Najdi Odboj. Doma.“
Nechápeš? Larry je ten Odboj, co jsme měly najít,
a ten robot nás odveze domů.
-Ten robot je na cestě do roku 1999. -Vysaďte nás po cestě.
To není školní autobus a budu dost v háji, jestli zkazím misi '99.
Když se vrátíme do '88,
nemůžete pak Hecka a Nalda ochránit?
Copak by se tím všechno nevyřešilo?
-Kéž by to bylo tak snadné. -A proč není?
Zachráníte Hecka a Nalda a oni vezmou robota dokončit misi v roce 1999.
Potom se vy a stará Erin tady
vrátíte do roku 2019 v té jejich vesmírné kapsli, ne?
Je to tak, jak jste řekl, Larry. Mám klíče, budu řídit.
Vy ne.
A já je...
Beru je domů.
Dobře, to by mohlo vyjít.
Skvělé.
Ano.
KJ?
-Co teď? -Musíme najít Mac.
-Cože? Musíme! -Opustila nás přece.
Dobře. Počkejte. Jen aby bylo jasno.
Stará Erin se mi nelíbí.
A za druhé, nemám ani ponětí, jak tu věc řídit.
Doufejme, že se učíte rychle, protože máme jen jednu šanci odjet dnes večer.
Vítejte v Odboji. Vyrážíme za šest hodin.
Sakra! Jsi v pohodě?
-Mohla jsi mi vypíchnout oko! -Příště to udělám!
-Víš, co by tenhle den ještě zlepšilo? -Co?
Kdybys přestal být takovej škrt a koupil mi nějaký cigára.
-Nepřichází v úvahu. -No tak.
Už jsem mrtvá, ne? Nezabijí mě.
Ano, zabijí. A ne, nejsi.
To tys mě k tomu přivedl.
-Já ne. -Kecy! Ty si to nepamatuješ?
Byli jsme na dvorku u Nuggetů. Vy kluci jste si vyměňovali čínské vrhací hvězdice.
Byly to červený Marlborky a praštils mě, protože jsem nešlukovala správně.
-Bože, byl jsem takovej kretén. -To ne.
Myslím to vážně. Neměl jsem to dělat.
Není to tak hrozný.
-Asi bych udělala to samé. -Ne.
Teď, když mám děti...
Uvědomuju si, jak drsný dětství jsme měli.
Spousta věcí, co jsme řešili, bylo nepřijatelných,
hlavně násilí.
Víš to, že jo?
Asi jo.
A nemluvím jen o tátovi. I o sobě.
Neměl jsem tě šikanovat.
Dlužím ti omluvu.
Muselo to být pro tebe opravdu těžké. Omlouvám se.
Pokud si chceš o něčem promluvit, o čemkoliv, na co jsem zapomněl,
o pocitech, které ze sebe chceš dostat, poslouchám.
Můžeš mi říct cokoliv.
Mac?
Myslím, že jedna věc by tu byla.
Pořád nemůžu přijít na to...
Kdy se z tebe stal tenhle monstrózní teplouš?
To už se neříká. Je to urážlivé.
Táta byl ve spoustě věcí mimo a je na nás, abychom byli lepší.
Promiň. Co mám teda říct, sakra?
No...
Zmrd je pořád klasika. Sráč. Kretén. Idiot.
-Sračkožrout? -Jo, sračkožrout je dobrej.
Vědí v tom případě tvoji nóbl přátelé z nemocnice,
že tvý pravý jméno je doktor Dildo, sračkožrout?
Samozřejmě, že ano. Co myslíš, že mám na všech vizitkách?
Ví táta, že jsi bohatej?
Ví, že jsem doktor.
Kde je vlastně teď?
Co vím, tak v kempu pro přívěsy na Floridě.
Už se moc nebavíme.
A dal jsi dceři jméno Alice, jo?
Jo.
Když ti diagnostikovali nemoc, Alice se od tebe nehla.
A potom byla jediná, na koho jsem se mohl spolehnout.
Tohle je asi konečně moje šance ti pomoct.
Dobře, podíváme se, co je tohle.
Říká, že synchronizuje počítač s mými „vestibulárně-okulárními reflexy.“
To je vaše rovnováha. Musí použít vaše uši a oči,
aby znovu nastavil orientaci systému, když skočíme v čase.
Musíte nás při návratu udržet ve vzpřímené poloze, jo?
Všechno ostatní by měl řídit autopilot.
Myslím, že i takhle můžeme letět.
Letět?
-Jo, ale doufejme, že spíš ne. -Co dělá tohle tlačítko...
Nesahejte na to! Ježíšikriste!
Tohle je válečný přístroj, jasný? Není na hraní.
-Bože. Larry, prý jsem odjistila rakety. -Cože?
-To myslíte vážně? -Ne!
Vůbec ne.
-To není vtipný. -Jen si z vás dělám prdel.
Není to ani trochu vtipný. Nemáte ponětí, co je v sázce.
Jo, osud lidstva. Chápu to.
Hele, potřebuju, abyste mě dvě vteřiny poslouchala, ano?
Chápu, že je to pro vás zcela abstraktní věc, ale pro mě ne.
A když to poserete
a omylem zmáčknete jedno špatný tlačítko, všichni umřeme.
Dobře?
Dobře.
-Je mi to líto. -Mělo by.
Jste připravená se zase začít chovat jako dospělý člověk?
Fantastický.
Tak se tedy přesuňme k rukavici. Zasuňte ruku dovnitř a otočte jí.
Ty krávo, to je úžasný.
Měla byste ji použít jen v případě, že přejdeme na manuál,
když přistaneme uvnitř budovy.
-Uvnitř budovy? -Je to nepravděpodobné, ale ano.
Ale měli bychom být v pohodě, pokud alespoň trochu slušně řídíte,
což mi tak přijde, ale nevím,
mám asi nerealistická očekávání.
Moc pěkný.
MISSY MOBIL
Larry, tohle musím vzít.
No, asi vážně umřeme.
Dobře. Já vím, promiň, prošvihla jsem to. Já jen...
Vím, že jsem ti měla zavolat zpátky. Měla jsem teď celkem dost práce.
Stojím teď ve tvém obýváku.
-Cože? Šlas dovnitř? -Ano.
Tak to vypadá, když se neukážeš při prodeji mámina domu
a nezvedneš mi ani jednou telefon.
Jela jsem až z Columbusu,
a ty ses ani neobtěžovala jet pět minut do realitní kanceláře.
Co se děje?
Kde jsi?
Je to celkem těžké vysvětlit.
Máš průšvih?
Mluv. Přijedu za tebou.
-Ne. To by se Larrymu nelíbilo. -Kdo je Larry?
Řekni mi, kde jsi, nebo zavolám poldy.
Dobře. Vydrž.
-Hele, Larry, jakou máte adresu? -Cože?
To dítě přijelo včera v noci a viděli jsme se jen krátce
před příjezdem člena rodiny a já ji nechala v jeho péči.
Rozumím, ale ten soubor je neúplný
a naše oddělení si nemůže dovolit nechat takové věci proklouznout.
Ano, samozřejmě. Co jsem tak pochopila,
jedná se o velice choulostivou situaci
pro jednoho z našich lékařů.
Podívejte, nechci nikomu dělat potíže, to přece víte,
ale tu složku musím dokončit, že?
Proč mi prostě nedáte adresu
a já tam zajedu na diskrétní kontrolu.
Prostě... kolegyně pro kolegyni.
Hele, Glenn, můžeš...
Můžeš mít dát informaci o doktoru Coylovi?
Ostatní mě vnímají a mám svou cenu.
Emocionálně zvítězím. I v životě...
Zvítězím.
Hele, co...
-Co tady dole děláš? -Já jen, že Missy sem opravdu přijede.
-Je teď doktorka? -Ne, pilotka.
Vrtulníků. Armáda jí zaplatila školu a tak.
To jsem nečekala.
Jo. Je opravdová hrdinka.
Ale moc se netěš, jo? Nesmí tě vidět.
Už tak si myslí, že jsem blázen.
Jen si myslím, že je skvělé, že máte šanci všechno urovnat.
Nic urovnávat nebudeme.
Jen vyřizujeme jednu záležitost s domem.
Musíš to zkusit.
Nemůžeš jen tak vymazat 20 let opovrhování za jedno odpoledne.
-Dvacet let? -Stresuješ mě.
Prostě...
Prostě odsud zmiz, jo?
Nepamatuješ si, jak jsme Missy omylem přivřely prsty do dveří u auta,
a zlobila se, dokud jsme nezačaly zpívat tu hloupou písničku v mandarínštině?
Ne.
Fajn.
Musíš přijít na nějaký dospělejší způsob udobřování.
Nic dospělejšího není, jasný?
Navíc Missy už není ten samý člověk, kterého jsi znala.
Co tím myslíš?
Podívej...
Neříká se mi to snadno, ale...
Missy nám nijak nepomohla, když máma onemocněla.
Vím, že toho je příliš,
a slibuju, že si o tom promluvíme, ale teď
potřebuju, aby ses šla nahoru schovat.
Hele, tohle nesmíme podělat.
Jasný?
-Jasný. -Skvěle. Jdem na to.
Pane Larry.
Promiňte, pane Larry?
Pane Larry, než se naštvete, něco pro vás mám.
-Bonga? -Do toho...
Do toho ti nic není. Máš deset vteřin.
Dobře. Když už jsme se rozhodli vrátit do roku 1988,
sledovala jsem všechny události kolem našeho odjezdu.
Každé setkání STF, včetně časů a lokací.
Možná jsem i našla optimální bod vstupu.
-Ven s tím. -Dobře.
Tady je to místo, kde všechno zmrzlo a obloha zčervenala?
Jo.
Jo, to se stane, když Stará hlídka vymaže lidem paměť
a všechno „napraví“. Říká se tomu vymývání.
Vymývání?
To není nic dobrého.
Počkat, proč nevymazali paměť i nám?
Nevím. Musely jste se nějak vyhnout paprsku.
Jejich mechanismus zajímání je, pokud víme, založen na světle.
Skutečné vymývání probíhá na jejich velicí lodi.
-No, díky... -Tiffany. Tiffany Quilkinová.
-Díky, Tiffany. -Nemáte zač.
Chytrá holka.
Odsud ji snad uvidím.
Hele, nemáš být schovaná?
-Možná je tvá sestra jen kráva, Erin. -Hele!
Co?
Už takhle si zahráváš se svým životem, nezahrávej si i s tím jejím.
Proto ses nikdy nezmínila, že sis toho všimla?
Nevím.
Ale vážně.
-Myslím, že mě to vlastně nezajímá. -Dobře, ty přece.
To není možné.
Je to možné, protože mě to prostě nezajímá, jasný?
Kdyby bylo podle mámy, stala bych se přesně tím, čím chtěla.
A to opravdu vidět nemusím.
Nesnáším ten pokoj.
Co to děláš? Řeklas mi, ať se schovám.
Našla jsem cestu k Mac.
Vážně?
Jo, použila jsem Larryho počítač a našla adresu jejího bratra,
jak nám ukázalo tvé starší já.
Ty tohle umíš?
Jo, mají mapy a všechno, je to šílené.
Nic neřeknu, když ani ty ne.
Poslouchej, přemýšlel jsem, jak to udělat,
aby ses stala stálou součástí naší rodiny.
Za pár týdnů dostaneme špatné zprávy o Joině mámě.
Že měla ošklivou recidivu, zmizela,
a pak si s Jennifer promluvím o adopci.
Adopci?
Takže bys byl můj táta?
Člověče, to je divný.
Jo, hodně divný, ale nebude to tak pořád.
Zvykneme si na to.
Brzy tě zapíšeme do školy tady v Buttonwoodu.
Seženeme ti doučování, abys dohnala učivo.
Najdeme ti nějaké mimoškolní aktivity.
Páni, to vypadá na mrtvou na celkem dost práce.
Nejsi mrtvá. Chci, abys to přestala říkat.
Dobře, tati.
Ahoj, děti. Chtěl bych vám někoho představit.
-To je sestřenice. Z druhého kolene... -Proč má na sobě mou koženou bundu?
-Protože jsem jí ji půjčil, zlato. -Promiň.
No, mohl ses zeptat.
Prosím, nastup do auta a promluvíme si o tom, ano?
Ahoj. Já jsem Alice.
Ahoj.
Dobře. Nastupte.
-Jak jste se seznámili? -My jsme...
Je to celkem legrační, narazili jsme na sebe a zajiskřilo to.
Jo, tak nějak to bylo...
šla ze mě do kolen.
-Jo. -Hele, miluju tě.
Miluju tě, Larry.
Jo. Díky.
Takže asi víš o smrti naší matky?
-Samozřejmě, že ví. -Neumí mluvit sám za sebe?
Umím, samozřejmě.
A chtěl bych jen říct...
Vypadá to, že bojovala.
Nechám vás, ať si popovídáte. Rád jsem tě poznal, Misty.
-Missy. -Missy, jasně. Promiň.
Zatraceně!
Výborný! Takže jste zkurvený zlodějky motorek!
Zasraný děcka!
Bere si od tebe peníze?
Ježíši. Ne!
Je to můj přítel.
Je opravdu tak divný, že bych mohla mít přítele?
Missy, proč mě takhle vyslýcháš? Jsem dospělá. Můžu si dělat, co chci.
Pořád bereš léky?
-To se mě vážně ptáš? -Je to legitimní otázka.
Ano, Missy. Beru léky.
Taky se starám o všechno ostatní,
včetně vyklízení rodinného domu.
aniž bych tě prosila, abys hnula prstem.
A teď jsi tu zalezlá na nějaký farmě s chlapem, který je zjevně labilní,
-a dnes ráno se ani neukážeš. -O to tady jde.
Peníze za dům.
Víš, že nejde o peníze.
Opravdu?
Potřebuji tvou pomoc.
-Co tu sakra děláš? -Promiň, já jen...
-Musím s tebou mluvit. -Říkala jsem ti, aby ses neukazovala.
Já...
-Zapomněla jsem si tašku. Můžeš... -Jo.
Díky.
Missy, byl to...
Byl to těžký rok.
Kéž bys mi zavolala.
Ne, teď máš děti, kariéru a manžela.
Nebylo nutné, abychom si tím procházely obě dvě.
Neprosila jsem tě, abys mě toho ušetřila, Erin.
-Jsi kvůli tomu naštvaná? -Ne. Já tě jen nikdy
neprosila, abys dělala mučednici.
Nejsem mučednice. Ale máma potřebovala nepřetržitou péči.
-Věř mi, můžeš mi být vděčná. -Vděčná?
Celkem dost, jestli tě to zajímá.
Dobře. Takže asi čekáš, že ti poděkuju?
-To jsem nikdy neřekla. -Nemusela jsi.
Vím, že na to čekáš. Tak tady to máš.
Díky, Erin,
za to, že jsi mě okradla o vztah s mámou v posledních letech jejího života.
Jak se ti jen odměním?
Missy... No tak. Víš, že tohle jsem nikdy nechtěla...
Nezáleží na tom, cos chtěla. Je po všem.
Ježíšikriste, proč nejsi tam, kde máš být?
Omlouvám se.
Hele, pamatuješ si tu kámošku? Tu, co mi ukradla motorku?
Asi už ji nikdy neuvidíš.
Chtěla jsem ji zastavit, ale nikdo mě neposlouchá.
Stará hlídka zabíjí cestovatele v čase. Chápeš to?
Jo,
ale nechci, aby umřela. Chápete?
Nechci, aby kdokoliv z nás umřel.
Omlouvám se. Neměl jsem na tebe křičet.
Máme jen pár hodin a já se prostě bojím.
Hele, chceš vidět něco super?
-Dobře. -Tak jo.
Musel jsem být o pár let mladší než ty, když mě můj dědeček zasvětil.
-Rozhodně jsem to neměl zadarmo. -Co to znamená?
Almanach farmy Radakowski. Je to v podstatě bible
obsahující všechny detaily o počasí tady na farmě.
Kdyby mě tu můj dědeček nedržel
a nedonutil mě zapsat každičký
lehký vánek a nudnou kapku deště,
tak bych na tohle nikdy nebyl připraven.
Ničemu z toho nerozumím.
Ty informace jsem zakódoval, aby zůstaly v bezpečí.
Souřadnice přesně ukazují, kde a kdy dojde k „přehýbání“.
-Počkejte. Co je to „přehýbání“? -Tajné postranní uličky cestování v čase.
A my jsme se vydaly jednou z nich?
Tady tahle, to je velká enchilada. Otevře se za pár hodin.
Přímo tamhle v poli. Čekáme na ni už
dost dlouho dobu.
Tak dlouho jsem nenáviděl každý hektar na farmě,
dědu, tu odpovědnost i kukuřici.
Ale nikdy nešlo o kukuřici.
Jako byste byl vyvolený.
Je to tak.
Možná to znamená, že i já jsem vyvolená.
Jo, možná.
Můžu vám pomoct?
Omlouvám se, já jsem jen...
hledala jsem svou kamarádku a ona není...
-Kimberly? Ne. Promiň. Jo. -Omlouvám se...
Zapomněla jsem, že jí kamarádi říkají Jo.
Je to tak. Jo...
-Je tady? -Je,
ale teď dole u Chiliho se sestřenicemi.
Chceš jít dovnitř a počkat na ni?
Dáš si sklenici vody?
Měly by být brzy zpátky.
Dobře. Jo.
Tak pojď.
Nemáš hlad? Udělala bych kapustové čipsy.
Co to je?
Máš pravdu. To je příšerný nápad.
Přijela jsi až sem?
Jo.
Jo a já jsme se trochu pohádaly.
A cítila jsem se kvůli tomu špatně. Tak jsem se jí chtěla omluvit,
ale když jsem k ní přišla, nemohla jsem ji najít...
No, to je od tebe milé, že jsi přijela až sem,
zejména vzhledem k tomu, co se děje u ní doma.
Bude nadšená, že vidí někoho známého.
Je to statečná holka. Jsem ráda, že má přítelkyni jako ty.
Co?
Nejsme přítelkyně, to ne.
Jsme jen obyčejné kamarádky. Normální kamarádky.
Nejsme si ani tak blízké. Tak to není. Nejsme...
Jo. To jsem myslela. Přítelkyně jako kamarádka.
-Jo. -Ale neposlouchej mě. Jsem příliš stará.
Už ani nevím, jak si mezi sebou říkáte.
Myslíte, že bychom mohly zavolat k Chilimu a zeptat se, kdy se vrátí?
-Jak vám můžu pomoct? -Já jsem Larissa.
Právě jsme se s manželem přistěhovali do toho domu hned za rohem.
Ahoj, Larisso. Ani jsem nevěděla, že je na prodej.
Obcházím sousedy, abych se omluvila za naše dva hlasité psy.
Doufám, že máte ráda řezy ze slaného karamelu.
-Vážně? -Samozřejmě jsou bez mléka a lepku.
-Opravdu? -Samozřejmě.
Copak vypadám jako nějaké monstrum?
Nerada ruším, ale nemohla bych si tu zajít na toaletu?
Ano, určitě. Pojďte dál.
Hele!
Kam jede?
Proč jsme sem museli chodit?
Tyhle porce jsou zločinem proti lidskosti.
To, co vyhodí, by klidně nasytilo útulek pro bezdomovce.
Prostě to zkus, nikdy nevíš, třeba ti to bude chutnat.
-Koukněte! Jsou velké jako můj obličej. -Přestaň, ztrapňuješ se.
Co, bojíš se, že ji uvidí tvoje kámošky ze soukromé školy?
Prosím tě. Sem moji kamarádi nechodí.
Jak bylo ráno na tréninku?
Bylo to super. Konečně se mi povedla otočka v sedě.
Páni! To je ono.
Takže...
Musíte mít při točení trikot?
Bruslení je velice náročný sport, Jo.
Co jsi dnes dělala ty kromě toho, že sis ze mě dělala srandu?
-Wilder. -Tak se na to podívejme.
Nejdřív jsme tady s doktorem Dildem pouštěli zakázané rachejtle.
Pak mě vzal na nákupy, ale pak odbila třetí
a stal se z něj najednou zase tenhle totální kretén a to je všechno.
Pojď se mnou.
Co to sakra děláš?
Nenechám ze sebe dělat blbce.
Kdybys náhodou zapomněl, nejsi můj otec.
Ne, ale jsem jejich otec, a takhle spolu doma nemluvíme.
Proč se chováš jako sráč? Ani teď nevím, kdo vlastně jsi.
Dej mi pohov. Dost se snažím.
Co to bylo ráno za ubohou omluvu?
Teď, když jsi zbohatl a máš rodinu, tak se za mě stydíš.
A chceš, abych se za sebe styděla taky. Ale já se nestydím.
Líbí se mi, kdo jsem. A řeknu ti, že tvoji starou verzi
mám mnohem radši než tohohle debila, co stojí přede mnou.
Pořád jsem to staré já, Mac.
Ale tohle jsem teď taky.
Nemůžu za to, že jsem vyrostl. Stalo se hodně věcí a ano,
změnil jsem se, ale to neznamená, že se za tebe stydím.
Naopak.
Miluju tě.
A jsem tvůj starší brácha. Nic z toho se nezmění.
Podívej, tohle je zatraceně šílený, o tom žádná.
Ale my to zvládneme.
Protože máme něco, co většina lidí nikdy nedostane,
druhou šanci.
A v žádném případě ji nepromarním tím, že ti nedám, co si zasloužíš.
Pojď sem.
Hele, jen si rychle skočím na hajzlíky. Budu hned zpátky.
Nespadni do něj.
-Musíme jít. -Co tady děláš?
-Nikam s tebou nejdu. -Musíš.
Neodejdu.
Poslouchej, už víme, jak se dostat zpátky do roku 1988.
-Cože? -Musíme odjet dnes večer.
-Je to naše jediná šance... -KJ, chci tu zůstat.
Nerozumíš tomu. Ta vražedkyně z budoucnosti po nás jde.
Viděla jsem ji v domě tvého bratra a teď je na cestě sem.
Cože? Jednička z přírodovědy?
Dobře! Řekni mi něco o škole.
-Pana Jonase vyhodili. -Cože? Proč?
Mrzí mě to, ale pokud chceš, aby žili, tak musíme hned jít.
No tak. Pospěš si.
Stůl pro jednoho?
Larry, nemůžeme jen tak odjet bez těch dvou.
Pořád by mohly být naživu.
A žádný kecy o „obětech války“, prosím.
Myslíš, že je chci vystavit nebezpečí?
Nejspíš by byly víc v bezpečí tady.
Co to má znamenat?
Správná volba není. V každém případě je to nebezpečné.
Jakmile ty a já vystoupíme z naší časové zóny, Stará hlídka nás zachytí.
A jak už jsi říkala, je jim 12.
Prosím, neříkej mi, že je to poprvé, co sis toho všiml.
Myslím to vážně. Máš pravdu, jsou to děti.
Nedokážou úplně pochopit, do čeho se pouští.
Samozřejmě, že ne,
ale takhle daleko se dostaly úplně samy, ne?
Navíc...
Jaká je alternativa?
-Kde ksakru vězí? -Nestihnou to.
Larry říká, že přehýbání se otevře jen na deset minut.
A do prdele.
Přehýbání času...
Je čas jít!
Viděla jsi to?
-Můj bože. To jsou ony. -To je Mac s KJ!
Jsi v pořádku?
-Myslely jsme, že jsi mrtvá. -Můj bože. Vy blbky.
Jsme skoro tam.
Jsme skoro tam. Dostaňme se k přehýbání.
Nejsem naštvaný.
Jsem jen...
Zklamaný.
Překlad titulků: Renata_C
Kreativní dohled Tereza Němcová